ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/6936/19  Номер провадження 22-ц/814/1754/20	Головуючий у 1-й інстанції Нестеренко С. Г.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Панченка О.О., Пікуль В.П.при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 травня 2020 року (ухвалене суддею Нестеренко С.Г., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення відсутні) у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг,- 
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2019 позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 05.02.2011 року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 25000.00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті (http:www.privatbank.ua) складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови. Вказував, що підписання даного Договору є прямою та безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами у встановлені строки. Однак, взятих на себе зобов`язань ОСОБА_1 своєчасно не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість за кредитом, яка станом на 01.09.2019 становить у сумі 40930,33 грн, та складається із: 18445.58 грн - заборгованість за тілом кредиту, 8490.48 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 0,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками; 10719.02 грн – нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 850.00 грн – нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500.00 грн - штраф (фіксована частина), 1925.25 грн - штраф (процентна складова). 
У зв`язкуз чим, Банк просив стягнути з відповідача на їхню користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 40930.33 грн та судові витрати по справі.
Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 07 травня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою б/н від 05 лютого 2011 року станом на 01 вересня 2019 року («за простроченим тілом кредиту») – 8490 грн. 48 коп. та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 403 грн. 41 коп.
Відмовлено АТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову в іншій частині вимог.

З вказаним рішенням суду не погодився АТ КБ «Приватбанк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні частини заборгованості по тілу, пені та штрафів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконним, необгрунтованим, та таким, що прийняте без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, не мав жожних підстав відмовляти у стягненні заборгованості по тілу кредиту. Однак, суд першої інстанції, всупереч ст. 1054 ЦК України стягнув лише частину заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від зобов`язання щодо погашення решти заборгованості. Посилається на те, що судом не взято до уваги, що заборгованість за кредитом (тілом) складається із двох складових 18445.58 грн – заборгованість за тілом кредита та 8490.48 – заборгованість за простроченим тілом кредита. Проте, суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні тіла кредиту в сумі 18445.58 грн, при цьому нічим не обгрунтував таку відмову. Також, посилається на те, що суд безпідставно відмовив у стягненні пені, штрафів, чим порушив норми матеріального права.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.
Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скаргапідлягає до задоволення з наступних підстав.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 05 лютого 2011 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, де підписав заяву-анкету про приєднання до програми надання банківських послуг у вигляді відкриття особового карткового рахунку та надання кредитної платіжної картки «Універсальна». 
В заяві-анкеті зазначено, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами у АТ КБ «Приватбанк» про що свідчить підпис відповідача у заяві-анкеті.
На виконання умов договору у вересні 2014 року позивачем було відкрито картковий особовий рахунок без окремого номеру з приєднанням (посиланням) номеру кредитної картки та видано кредитні картки (номер 5168…4446 строком дії до червня 2018 року, 5168…2010 строком дії до квітня 2018 року, 5168…6952 строком дії до грудня 2021 року, 5363…5381 строком дії до лютого 2022 року). Перевипуск останньої картки не здійснювався.
Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, що була надана АТ КБ «Приватбанк» (а.с.120), відповідачем отримано кредитну картку «Універсальна» (номер 5168…4446), яка була активована 08.09.2014 року, з визначенням строку дії картки до червня 2018 року, та по якій 08.09.2014 року встановлено кредитний ліміт в розмірі 2200 грн. 15.12.2014 року кредитний ліміт було знижено до 2040 грн., 05.05.2015 року кредитний ліміт було знижено до 1000 грн., 09.05.2015 року кредитний ліміт знижено до 500 грн., 26.05.2015 року збільшено кредитний ліміт до 2000 грн.,02.10.2015 року збільшено кредитний ліміт до 2500 грн., 31.03.2017 року кредитний ліміт встановлено у розмірі 30 грн., 31.01.2018 року збільшено кредитний ліміт до 4000 грн., 02.02.2018 року збільшено кредитний ліміт до 8000 грн., 21.02.2018 року збільшено кредитний ліміт до 10000 грн., 22.06.2018 року збільшено кредитний ліміт до 25000 грн., 22.06.2018 року збільшено кредитний ліміт до 25000 грн

Відповідач не подавав заяви до банку про закриття карткового особового рахунку. Відповідно п.9.12. Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк» договір діє протягом 12-ти місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Отже, договір про надання банківських послуг, який було укладено між сторонами у справі у лютому 2011 року, по закінченню строку дії попередньої платіжної картки та відсутністю повідомлення відповідача про його припинення, фактично та юридично продовжувався ще на один рік в межах строків дії кредитних карток.
Відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки.
Згідно наданого банком розрахунку загальний розмір заборгованість станом на 01 вересня 2019 року становить 40930.33 грн, з них: - заборгованість за кредитом («тіло кредиту») – 18445.58 грн; - заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8490.48 грн; пеня за прострочене зобов`язання – 10719.02 грн; пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн. – 850 грн.; штраф (фіксована частина) – 500 грн.; штраф (процентна складова) – 1925 грн. 25 коп.
Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем банку не сплачена.

Задовольняючи частково позовні вимоги банку, суд першої інстанції виходив із того, що стягненню підлягає лише заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8490.48 грн, розмір якої не перевищує встановленого по картці ліміту.
Разом з цим, місцевий суд зазначив, що у задоволенні решти позовних вимог в частині стягнення інших сум, слід відмовити, оскільки Умови та Правила надання банком банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи не містять підпису позичальника, за таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати заборгованості за прострочення тіла кредиту, процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.
Проте, повністю з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З наданих матеріалів справи вбачається, що відповідач отримав платіжну картку та користувався грошовими коштами.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що спірним залишається питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з   ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості за простроченим тілом кредиту – 18445.58 грн, пенею за прострочене зобов`язання – 10719.02 грн, пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму понад 100 грн. – 850 грн.; штраф (фіксована частина) – 500 грн.; штраф (процентна складова) – 1925 грн. 25 коп.
Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку, що оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, розрахунку заборгованості, станом на 01 вересня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за тілом кредиту має дві складові, а саме: 18445.58 грн – заборгованість за тілом кредиту, а також 8490.48 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Проте, суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив до стягнення лише заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 8490.48 грн, при цьому не надав належної оцінки заборгованості за тілом кредиту у розмірі 18445.58 грн.
Платіж за умовами Договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.
Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.
Враховуючи наведене, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за тілом кредиту та за простроченим тілом кредиту, а тому рішення місцевого суду в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення в цій частині.
Так, з наданих матеріалів справи вбачається, що у анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема неустойку у вигляді пені і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна «GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування вказаних кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Банком в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Верховний Суд у вказаній постанові також зазначив, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Таким чином в матеріалах справи відсутні докази прийняття відповідачем вимог Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: ІНФОРМАЦІЯ_1 .privatbank.ua.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.
Одночасно, на думку колегії суддів, зважаючи на те, що у позивача були відсутні підставі для нарахування та стягнення процентів за користування кредитом, кошти, які були сплачені відповідачем на погашення процентів та кошти, які позивачі списували з тіла кредиту на погашення процентів, в загальній сумі 6238,20 грн., підлягають врахуванню при визначені суми заборгованості по тілу кредиту, зокрема є підставою для зменшення розміру заборгованості по тілу кредиту з 18445.58 грн до 12206.68 грн. 
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Однак, надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Вказане свідчить про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» відсотків, комісії, пені та штрафів за порушення умов договору.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми пені та штрафів відсутні, оскільки така відповідальність позичальника при укладенні договору не була обумовлена його умовами.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішенняАвтозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2020 року, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України  судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених  позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Так, при подачі позову до суду Банком сплачено 1921,00 грн судового збору, а при подачі апеляційної скарги 2881,50 грн. Оскільки даною постановою позов задоволено частково, то вимоги банку задоволено на 50,5%, частка відмовлених вимог становить – 45,5%. Відтак, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк`необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 2425.30 (4802.50*50,5%) грн.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» – задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 лютого 2020 року– скасувати.
Ухвалити нове рішення яким позовну заяву акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання банківських послуг – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за договором про надання банківських послуг у вигляді відкриття кредитної лінії за заявою б/н від 05 лютого 2011 року станом на 01 вересня 2019 року у загальному розмірі 20697.16 (двадцять тисяч шістсот девяносто сім гривень) грн, яка складається з: 8490 грн. 48 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту, та 12206.68 грн - за тілом кредиту.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн НОМЕР_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» (код ЄДРПОУ 14360570) 2425.30 (дві тисячі чотириста двадцять пять гривень 30 копійок) судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 31 липня 2020 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ О.О. Панченко_______________ В.П. Пікуль