ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2020 року                                                                                      Справа № 902/106/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Саврій В.А. ,  суддя Коломис В.В. 

секретар судового засідання Полюхович І.Г.
за участю представників сторін:
позивача: Спесивцева В.В. - адвоката, ордер про надання правової допомоги серія  ВН №130394 від 01.07.20, Демешка М.В. - директора
відповідача: Лісного В.В.- представника згідно наказу від 31.01.20 №20ад, витягу із наказу від 25.02.20 №61ад "Про затвердження змін до наказу командувача Повітряних сил Збройних сил України від 31.01.20 №20ад".

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна"  на рішення господарського суду Вінницької області, ухваленого 19.05.20 суддею Колбасовим Ф.Ф. о 12:16 у м.Вінниці, повний текст складено  27.05.20 у справі №902/106/20 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" 
до: Військової частини НОМЕР_1 
про стягнення 711021,60 грн.

ВСТАНОВИВ:

07.02.2020 до Господарського суду Вінницької області надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна"  до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення з останньої 711021,60 грн., з яких: 370011,60 грн. - забезпечувального внеску, сплаченого на забезпечення виконання договору № 143/19 від 04.07.2019 та 341010,00 грн. - забезпечувального внеску, сплаченого на забезпечення виконання договору № 167/19 від 16.07.2019 .
В обґрунтування позову вказує, що оскільки договори про закупівлю припинили свою дію достроково за ініціативою обох сторін договору,  позивач своїх зобов`язань за договором не порушував, вжив усіх можливих заходів для виконання умов договору,  а тому вважає, що існують правові підстави для  повернення відповідачем завдатку у розмірах 370 011, 60 грн. та 341 010, 00 грн.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у справі №902/106/20 у позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна" до Військової частини НОМЕР_1 про стягнення 711021,60 грн. відмовлено.
В обґрунтування рішення суд з посиланням на ст. ст. 11, 509, 525, 526, 546, 610, 627, 629, 712 ЦК України, ст.ст. 193, 218 ГК України, умови договорів про закупівлю, ч. 3 ст. 14 , ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", п. п. 3.2., 3.3., 6.11. Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), докази наявні в матеріалах справи, вказав, що висновки Вінницької торгово-промислової палати від 01.11.2019  № 23/01/365 та № 23/01/366 не є документами, які засвідчують настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а тому суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що зобов`язання за договорами, щодо поставки залізобетонних плит, невиконанні не з його вини. 
Крім того, з посиланням на ст. ст. 525, 526, 546, ЦК України, умови договорів про закупівлю, ст. ст. 1, 22, 26 Закону України "Про публічні закупівлі" суд зазначив, що не застосовує до даних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України, які регулюють набуття (збереження) майна без достатньої правової підстави, на яку посилається позивач, оскільки позивачем внесено 370011,60 грн. - забезпечувального внеску на забезпечення виконання договору № 143/19 від 04.07.2019  та внесено 341010,00 грн. - забезпечувального внеску на забезпечення виконання договору № 167/19 від 16.07.2019. В суду відсутні також підстави для тверджень про безпідставне утримання відповідачем забезпечення за договорами, оскільки зобов`язання з поставки товару в частині строків поставки позивачем не виконано. За наведеного, суд прийшов до висновку, що підстави для повернення на користь позивача суми завдатку у розмірі 711021,60 грн., сплаченого на користь відповідача згідно платіжних доручень № 521 від 03.07.2019, № 1593 від 12.07.2019 , відсутні.
Не погодившись із прийнятим рішенням, позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у справі №902/106/20 та ухвалити нове рішення, яким позовні  вимоги задовольнити повністю.
Так, з посиланням на ст. 26 Закону України «Про публічні закупівлі», ст.ст. 22, 1212 ЦК України, постанову  Великої Палати Верховного Суду №917/1739/17 від 04.12.19, умови договорів про закупівлю, висновки Вінницької Торгово-промислової палати  №23/01/365, №23/01/366 від 01.11.2019, вказав, що з метою виконання вказаних зобов`язань, ТОВ «ВПТ-Україна» уклало з Товариством з додатковою відповідальністю «Миколаївський домобудівельний комбінат» договір поставки № 257/07-Д від 02.06.2019  та договір поставки № 275/07-Д від 10.06.2019. Проте, порушивши умови укладених договорів та за умови часткової оплати товару позивачем, ТДВ “Миколаївський домобудівельний комбінат” не здійснив відповідні поставки товарів на ТОВ «ВПТ-Україна», чим у свою чергу створив передумови неможливості виконання умов в частині строків подальшої поставки товару. На думку скаржника обставини, що склалися  є форс - мажорними.
Вважає, що судом першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог не було надано оцінки поданих позивачем доказів в їх сукупності, та взаємозв`язок з іншими наявними доказами з метою встановлення фактів, які відповідають дійсним обставинам справи.
Звертає увагу, що беручи за основу оскаржуваного рішення виключно відсутність саме сертифікату про форс-мажорні обставини судом першої інстанції залишено поза увагою те, що умовами самих же Договорів №143/19 та №167/19 не передбачено надання саме такого виду підтверджуючого документу як сертифікат, що ставить під сумнів правильну кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів.
Крім того, з посиланням на ст. 5, 8, 546, 570, 571 ЦК України зауважує, що жодними нормами цивільного законодавства не врегульовано нормативно-правове врегулювання та визначення такого виду забезпечення виконання як «депозит», тому до вказаних правовідносин слід застосовувати аналогію права, щодо завдатку. А тому зазначає, що у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
У відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 наводить свої міркування на спростування доводів скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Просить залишити рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у справі №902/106/20 без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
У судовому засіданні представники апелянта підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі та надали пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просять  рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у даній справі скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив проти доводів викладених в апеляційній скарзі з підстав викладених у відзиві та надав пояснення на обґрунтування своєї позиції. Просить рішення господарського суду Вінницької області  від 19.05.2020 у справі №902/106/20 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши пояснення представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне. 
Після проведених  процедур відкритих торгів згідно з законом України  " Про публічні закупівлі" Військовою частиною НОМЕР_1 (в договорах - "Замовник") 04.07.2019  та 16.07.2019  уклала з  Товариством з обмеженою відповідальністю "ВПТ - Україна" (в договорах - "Постачальник") договори № 143/19 та № 167/19 про закупівлю плит залізобетонних ПАГ-18V в кількості 420шт. на загальну суму 7400232,00грн.  та ПАГ-14V в кількості 450шт. на загальну суму 6820200,00грн.
Згідно умов вказаних договорів позивач зобов`язався в 2019 році поставити відповідачу плити залізобетонні попередньо напружені ПАГ - 18V та ПАГ - 14V для аеродромного покриття (код за ДК 021:2015-44110000-4 Конструкційні матеріали), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити товар. Кількість товару та терміни його постачання зазначені у Специфікаціях товару (додатки 1 до Договорів), які є невід`ємними частинами договорів про закупівлю.
Відповідно до Специфікацій товару, які є додатками № 1 до договорів про закупівлю, плити залізобетонні ПАГ- 18V повинні поставлятися в три етапи: 150 штук до 01.09.2019  включно, 100 штук до 01.10.2019  включно, 170 штук до 31.10.2019  включно; плити залізобетонні ПАГ - 14V: 150 штук до 01.09.2019 , 150 штук до 01.10.2019, 150 штук до 31.10.2019.
В пунктах  11.6 договорів № 143/19 та № 167/19 від 04.07.2019 сторони передбачили, що постачальником (ТОВ "ВПТ - Україна")  внесено забезпечення виконання умов договору у розмірі 370011,60грн. та 341010,00грн.  –  по 5% відсотків від суми договорів. Вид надання забезпечення  виконання договору про закупівлю: депозит (безвідсотковий).
Даним пунктом договорів  сторони передбачили, що Замовник (в/ч НОМЕР_1 ) повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після  виконання  Постачальником договору, а також  у разі визнання судом результатів  процедури закупівлі або договору про закупівлі недійсним у випадках, передбачених ст. 9 Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт та послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони". 
Також сторони в договорі передбачили, що забезпечення  виконання договору про закупівлю Замовником не повертається у разі невиконання  Постачальником своїх зобов`язань за договором закупівлі. Кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають поверненню до Державного бюджету України (п.11.6 договорів). 
Пунктом 10.1 договорів, передбачено, що вони набирають чинність з моменту їх підписання та діють до 31.12.2019  включно, а в частині гарантійних зобов`язань до повного їх виконання.
На виконання договорів № 143/19 та № 167/19 від 04.07.2019 про закупівлю позивач уклав із ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" договори поставки № 257/07-Д від 02.06.2019, № 275/07-Д від 10.10.2019  (а.с.163 - 174).
Відповідно до даних договорів ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" зобов`язався виготовити та поставити ТОВ "ВПТ - Україна" конструкційні матеріали (плити аеродромні залізобетонні попередньо напружені ПАГ-14V згідно ДСТУ Б.В.2.6-136:2010) в кількості 450шт. вартістю 5740200,00грн. та (плити аеродромні залізобетонні попередньо напружені ПАГ-148V згідно ДСТУ Б.В.2.6-137:2010) в кількості 420шт. вартістю 6391980,00грн. до 25.10.2019, а  ТОВ "ВПТ - Україна" зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість.
Пунктом 5 договорів № 257/07-Д від 02.06.2019, № 275/07-Д від 10.10.2019  сторони передбачили, що ТОВ "ВПТ - Україна"  проводить попередню оплату в розмірі 75 одиниць замовленого товару на протязі п`яти банківських днів з моменту отримання рахунку від  ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат".
На виконання умов договорів ТОВ "ВПТ - Україна" направило на адресу ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" листи №258/07/01 від 02.07.2019 та  №289/07 від 23.07.2019 в яких просило надати рахунки-фактури на оплату товару в кількості по 75 одиниць (а.с.55-56).
ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" виставив позивачу рахунок на оплату №254 від 03.07.2019  на суму 1141425,00 грн., який позивач сплатив згідно платіжних доручень № 1590 від 09.07.2019 , № 1592 від 10.07.2019 , № 524 від 05.07.2019  в повному розмірі (а.с.159-162).
Не одержавши у встановлені п.5 договорів строки товару позивач звертався до ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" із листами №308/8 та №309/8 від 08.08.19, №322/08 від 19.08.19, №338/08 від 23.08.19, №358/09 від 05.09.19 та №660/11 від 05.11.19    з вимогою щодо виготовлення та поставки  плит аеробних ПАГ-14V в кількості 450шт. та ПАГ-18V в кількості 420шт.  (а.с.57-64);
Також позивачем направлялися на адресу ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" претензії №316/08 та №317/08 від 14.08.19 про стягнення  7305,12грн. та 6122,88грн. за порушення строків  поставки  плит аеробних ПАГ-14V в кількості 450шт. та ПАГ-18V в кількості 420шт.
ТДВ "Миколаївський домобудівельний комбінат" листом  (а.с. 66) повідомило сторін, що станом на 11.10.2019  здійснило поставку плит залізобетонних попередньо напружених ПАГ - 14V у кількості 15 штук, поставка плит ПАГ - 18V на адресу ТОВ "ВПТ Україна" не здійснювалася.
До матеріалів справи позивач надав лист № 360/09 від 06.09.2019, із якого вбачається, що останній просив ТДВ "Об`єднання Дніпроенергобудпром" повідомити його про можливість виготовлення та постачання плит у термін до 31.10.2019. На що отримав відповідь, що виготовлення плит до грудня 2019 є неможливим (а.с.231-232).
Окрім того, як вбачається із листа № 132/03 від 25.03.2020, позивач звертався до Вінницької ТПП із проханням надати інформацію про те, які українські підприємства можуть виготовляти залізобетонні плити.
Із договорів вбачається, що позивач взяв на себе зобов`язання щодо поставки відповідачу залізобетонних плит ПАГ-14V в кількості 450шт. та ПАГ-18V в кількості 420шт. до 31.10.2019.
Проте матеріали справи не містять доказів про виконання позивачем взятих на себе зобов`язань.
Як зазначає відповідач, позивач за договором № 143/19 свої зобов`язання взагалі не виконав, а за договором № 167/19 виконав частково - поставив відповідачу 15 штук плит замість 450 штук. 
Відповідач в листі від 16.08.2019  № 350/129/137/5/756/пс звернувся до позивача з проханням терміново вжити заходів щодо недопущення порушення строків постачання товару. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем також надсилалися позивачу претензії про сплату пені та штрафу за порушення строків постачання товару відповідно до умов договорів про закупівлю (а.с.204 - 227).
Наявні в матеріалах справи листи № 655/11 від 01.11.2019, № 656/11 від 01.11.2019  підтверджують, що позивач звернувся до відповідача про застосування п. 6.2.3 договорів - розірвання договорів в зв`язку зі змінами істотних обставин.
Відповідач в листах № 350/1/1885/пс від 04.11.2019, №350/1/1886/пс від 04.11.2019  повідомив позивача про дострокове розірвання договорів та запропонував позивачу вважати договори розірваними зі спливом 20-ти денного строку після відправлення листів. 
Листи № 350/1/1885/пс від 04.11.2019, № 350/1/1886/пс від 04.11.2019 були відправленні позивачу - 04.11.2020, що стверджується описами вкладення, поштовими повідомленнями (а.с.197, 199). 
Таким чином, договори про закупівлю достроково припинили свою дію, термін розірвання - 25.11.2019 .
Позивач звернувся до відповідача - Військової частини НОМЕР_1 із листами № 710/12 від 11.12.2019, № 711/12 від 11.12.2019, №01/01 від 03.01.2020, №02/01 від 03.01.2020  про повернення коштів, які надавалися як забезпечення виконання договорів.
Як стверджує позивач, ним не виконанні зобов`язання взяті в договорах щодо поставки через виникнення об`єктивних обставин, в зв`язку з чим договори про закупівлю були достроково розірванні, а отже відповідач, зобов`язаний повернути йому завдаток у розмірах 370 011, 60 грн. та 341 010, 00 грн.
Неповернення відповідачем забезпечення виконання договорів про закупівлю (депозиту) позивачеві у розмірах 370 011, 60 грн. та 341 010, 00 грн. і стало причиною виникнення спору.
Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України та ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Відповідно до  ст. 626 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В силу вимог ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Як убачається із матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі укладених ними договорів № 143/19 від 04.07.2019 та № 167/19 від 16.07.2019 про закупівлю плит залізобетонних  ПАГ-18V в кількості 420шт. на загальну суму 7400232,00грн.  та ПАГ-14V в кількості 450шт. на загальну суму 6820200,00грн. відповідно, які за своєю правовою природою є договорами поставки. 
Частинами першою та другою статті 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Згідно положень статті 663 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1  ст.526 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до Специфікацій товару, які є додатками № 1 до договорів про закупівлю, плити залізобетонні ПАГ- 18V повинні поставлятися в три етапи: 150 штук до 01.09.2019  включно, 100 штук до 01.10.2019  включно, 170 штук до 31.10.2019  включно; плити залізобетонні ПАГ - 14V: 150 штук до 01.09.2019, 150 штук до 01.10.2019, 150 штук до 31.10.2019. Тобто поставка плит залізобетонних повинна була здійснена позивачем до 31.10.2019. Проте, як убачається із матеріалів справи та не заперечується самим позивачем він не виконав  взятих на себе зобов`язань.
Разом з тим, у позовній заяві ТОВ "ВПТ - Україна" посилається на об`єктивні обставини, що суттєво вплинули на строки виконання зобов`язань за договорами, укладеними з Військовою частиною НОМЕР_1 . На підтвердження яких надає висновки Вінницької торгово-промислової палати від 01.11.2019  № 23/01/365 та № 23/01/366. У вказаних висновках зазначено, що обставини є істотними, безпосередньо вплинули на виконання укладених договір про закупівлю та є підставою для продовження строків постачання товару, але в межах термінів дії договорів або припинення господарського зобов`язання через неможливість його виконання у встановлені строки у зв`язку з виникненням обставин, за які жодна з сторін не відповідає.
В п.8.1., п. 8.3., п. 8.4. договорів сторони передбачили, що сторони звільняються від відповідальності за невиконання (часткове чи повне) або неналежне виконання зобов`язань у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладання договорів та виникли поза волею сторін і безпосередньо вплинули на виконання договорів.
Обставинами непереборної сили визнаються, але цим переліком не обмежуються, такі обставини: аварії, пожежі, урагани повені, землетруси, епідемії, епізоотії та інші стихійні лиха і техногенні катастрофи, ембарго, диверсія, війна та військові дії будь - якого типу, окупація, мобілізація, порушення громадського порядку, загальнонаціональні страйки, прийняття нормативних актів органами державної влади або місцевого самоврядування, і якщо ці обставини чи нормативні акти безпосередньо вплинули на виконання умов договорів.
Сторона, що підпала  під дію обставин непереборної сили і виявилася внаслідок цього нездатною виконувати обов`язки за договорами, повинна в термін не пізніше 10 робочих днів з моменту їх настання у письмовій формі повідомити іншу сторону, а в термін десяти днів звернутися до повноважених органів за одержанням відповідного підтверджуючого документу.
Відповідно до ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України, зокрема: засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб; засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів за зверненнями суб`єктів господарської діяльності, що здійснюють будівництво житла (замовників, забудовників).
Згідно із частиною першою статті 14-1 Закону №671/97-ВР Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Як було встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції,  відповідні сертифікати про наявність форс-мажорних обставин щодо виконання договорів про закупівлю від 04.07.2019 №143/19 та від 16.07.2019 №167/19 Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими нею регіональні торгово-промислові палати не видавався. 
Щодо доводів позивача про наявність відповідних висновків Торгово-промислової палати України від 01.11.2019 №23/01/365 та 23/01/366 , у яких зазначено на наявність істотних обставин, які безпосередньо вплинули на виконання  укладених договорів про закупівлю від 04.07.2019 №143/19 та від 16.07.2019 №167/19, та є підставою для  продовження строків постачання товару, але в межах дії  терміну дії договорів або припинення господарського зобов`язання через неможливість його виконання у встановлені строки у зв`язку із виникненням обставин, за які жодна із його сторін не відповідає суд апеляційної інстанції, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно із наведеною вище статтею 14-1 Закону № №671/97-ВР форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина другої цієї статті).
За визначенням підпункту 3.1.1 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого Рішенням президії ТПП України від 15.07.2017 №40 (3) (чинного на час виникнення спірних правовідносин) форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об`єктивно впливають на виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.
Не вважаються форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) фінансова та економічна криза, дефолт, зростання офіційного та комерційного курсів іноземної валюти, недодержання/порушення своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язань товарів, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (пункт 3.2 Регламенту).
Крім того, ч. 2 ст. 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Відповідно до пункту 3.3 Регламенту сертифікат (в певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої Торгово-промисловою палатою України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий Торгово-промисловою палатою України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.
Торгово-промислова палата України веде єдиний Реєстр сертифікатів, виданих нею та регіональними торгово-промисловими палатами, про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та Реєстр уповноважених осіб, допущених до розгляду заяв із засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) (пункт 5.1 Регламенту).
За результатами розгляду документів ТПП України / регіональна ТПП видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (п. 6.11. Регламенту ТПП України).
Наведені норми не дають підстави стверджувати, що будь-який висновок Торгово-промислової палати, в якому йдеться про форс-мажорні обставини,  має юридичну силу сертифікату про засвідчення форс-мажорних обставин.
Таким чином, єдиним належним доказом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), як підстави звільнення від відповідальності, встановленої статтею 4 Закону № 185/94-ВР, за невиконання (неналежне виконання) зобов`язань у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є сертифікат Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що прямо передбачено у частині сьомій статті 6 цього Закону, тоді як інші документи не можуть вважатися доказами наявності таких обставин.
До аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів касаційного адміністративного суду у справі №809/717/17 від 20.02.20.
Отже, на переконання колегії суддів, висновки Вінницької торгово-промислової палати від 01.11.2019  № 23/01/365 та № 23/01/366 не є документами, які засвідчують настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надав належних доказів на підтвердження того, що зобов`язання за договорами, щодо поставки залізобетонних плит, невиконанні не з його вини. 
Крім того, направлення позивачем повідомлень про настання форс-мажорних обставин із відповідним актом Торгово-промислової палати матеріали справи не містять.
Як вбачається із матеріалів справи, доказів про настання обставин непереборної сили суду не подано, як і не надано доказів про виконання позивачем умов договорів.
Матеріали справи не містять  доказів визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними.
Так, статтями 525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Пунктами 11.6 Договорів передбачено, що постачальником внесено забезпечення виконання умов договорів у розмірах 370 011,60 грн. (5% від суми договору) та 341 010, 00 грн. (5% від суми договору). Вид надання забезпечення виконання договорів про закупівлю: депозит (безвідсотковий).
Матеріалами справи підтверджується перерахування позивачем на користь відповідача депозиту у розмірах 370 011, 60 грн. та 341 010, 00 грн., а саме платіжними дорученнями №521 від 03.07.2019, № 1593 від 12.07.2019 (а.с. 37-38).
Згідно довідки відповідача № 350/153/646/пс від 13.04.2020 станом на 10.04.2020 кошти в сумі 711 021,60 грн., які внесені позивачем, як забезпечення виконання договорів знаходяться на рахунку військової частини НОМЕР_1 .
Згідно умов договорів (п.п.11.6.) замовник повертає забезпечення виконання договорів про закупівлю після виконання постачальником договорів. 
Забезпечення виконання договорів про закупівлю не повертається замовником у разі не виконання постачальником своїх зобов`язань за договорами закупівлі.
Відповідно до п. 5 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.
Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" забезпечення виконання договору про закупівлю - надання забезпечення виконання зобов`язань учасника перед замовником за договором про закупівлю.
Пунктом 16 ч. 2 ст. 22 ЗУ "Про публічні закупівлі" передбачено, що у тендерній документації зазначаються, зокрема, такі відомості: розмір, вид, строк та умови надання, повернення та неповернення забезпечення виконання договору про закупівлю (якщо замовник вимагає таке забезпечення надати).
Згідно із ст. 26 Закону України "Про публічні закупівлі" замовник має право вимагати від учасника-переможця внесення ним не пізніше дати укладення договору про закупівлю забезпечення виконання такого договору, якщо внесення такого забезпечення передбачено тендерною документацією. Замовник повертає забезпечення виконання договору про закупівлю після виконання учасником-переможцем договору, а також у разі визнання судом результатів процедури закупівлі або договору про закупівлю недійсними та у випадках, передбачених статтею 37 цього Закону, а також згідно з умовами, зазначеними в договорі, але не пізніше ніж протягом п`яти банківських днів з дня настання зазначених обставин.
Розмір забезпечення виконання договору про закупівлю не може перевищувати 5 відсотків вартості договору.
Кошти, що надійшли як забезпечення виконання договору (у разі якщо вони не повертаються), підлягають перерахуванню до відповідного бюджету, а у разі здійснення закупівлі юридичними особами (їхніми об`єднаннями) не за бюджетні кошти - перераховуються на рахунок таких юридичних осіб (їхніх об`єднань).
Отже, позивачем було внесено 370011,60 грн. - забезпечувального внеску на забезпечення виконання договору № 143/19 від 04.07.2019  та внесено 341010,00 грн. - забезпечувального внеску на забезпечення виконання договору № 167/19 від 16.07.2019  у відповідності до норм чинного законодавства та умов вищевказаних договорів. 
За наведеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновком місцевого господарського суду про незастосування до даних правовідносин положення ст. 1212 ЦК України, які регулюють набуття (збереження) майна без достатньої правової підстави, на яку посилається позивач. 
В суду відсутні також підстави для тверджень про безпідставне утримання відповідачем забезпечення за договорами, оскільки зобов`язання з поставки товару в частині строків поставки позивачем не виконано.
Доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі з приводу того, що ст. 546 ЦК України не передбачений такий вид виконання забезпечення зобов`язання як депозит, а тому до вказаних правовідносин слід застосовувати аналогію права, судова колегія зауважує наступне.
Так, ст. 8 ЦК України визначає, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Аналогія закону це поширення в процесі правозастосування на конкретні не врегульовані правом життєві відносини чинності норм, які регулюють відносини, подібні тим, що потребують урегулювання в рамках даної галузі права за найсуттєвішими ознаками.  Подібність відносин означає однотипність правового режиму їх регулювання. 
При цьому, як зазначалося вище, правовідносини сторін у сфері здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади регулюються Законом України "Про публічні закупівлі", у якому передбачено забезпечення виконання договору про закупівлю.
Колегія суддів звертає увагу, що в редакції Закону України «Про здійснення державних закупівель» (чинного до 25.12.2015), зокрема, пунктом 7 частини першої статті 1 Закону під забезпеченням виконання договору про закупівлю йдеться про надання забезпечення виконання зобов`язань учасника перед замовником за договором про закупівлю і було передбачено такі види забезпечення: гарантія, завдаток, застава, депозит, то Законом України «Про публічні закупівлі» (чинного з 25.12.2015) законодавець надав право замовникові самостійно визначатися, у межах правового поля, з видами забезпечення виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Крім того, договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Разом з тим, згідно із ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Таким чином сторони не були позбавлені права визначити в договорах про закупівлю такий вид забезпечення виконання зобов`язання, як депозит, що ними і було зроблено при укладенні договорів про закупівлю від 04.07.2019 №143/19 та від 16.07.2019 №167/19. Вказані договори підписані сторонами та скріплені їхніми печатками.
Відтак,  з огляду на вищенаведене, колегія суддів зауважує, що у даному випадку не потрібно застосовувати аналогію права до вказаних правовідносин та погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що  підстави для повернення на користь позивача суми забезпечення у розмірі 711021,60 грн., сплаченого на користь відповідача згідно платіжних доручень № 521 від 03.07.2019, № 1593 від 12.07.2019, відсутні.
Також, судова колегія не бере до уваги посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, від 25.06.2019 у справі №924/1473/15, постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №761/6144/15-ц, щодо висновку Верховного Суду про те, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту, оскільки  правовідносини у даних справах не є тотожними правовідносинам  у  справі №902/106/20 та взагалі не стосуються укладення договору про закупівлю та сплати забезпечувального внеску на забезпечення виконання договору.
При цьому, слід зауважити, що у  постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 розглядався спір про стягнення 174 014,95 грн збитків, завданих територіальній громаді м. Кременчук внаслідок порушення земельного законодавства та, як зазначено Верховним Судом у даній справі у задоволенні позову було відмовлено з формальних підстав не вирішивши спір по суті, при цьому у справі 902/106/20 судом першої інстанції було вирішено спір по суті з урахуванням всіх обставин справи.
Також, у справі №924/1473/15 розглядався спір про часткове визнання недійсним та скасування рішення, визнання права постійного користування земельною ділянкою та у справі №761/6144/15-ц про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири відповідно, обставини у яких не є тотожними у даній справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
За наведеного, висновки Верховного Суду, викладені у вказаних справах та на які посилається скаржник, не можуть бути застосовані до правовідносин у справі №902/106/20.
Крім того, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими   судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.2020 у даній справі прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
Крім того, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати визначені ст. 129 ГПК України, залишаються за скаржником – ТОВ "ВПТ-Україна".
  
Керуючись ст. ст.  269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВПТ-Україна"  на рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у справі № 902/106/20 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду Вінницької області від 19.05.20 у справі № 902/106/20  залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.
4.  Справу №902/106/20 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "02" вересня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Миханюк М.В. 

Суддя                                                                                              Саврій В.А.  

Суддя                                                                                              Коломис В.В.