Постанова                                                   
Іменем України
 
01 липня 2020 року
м. Київ
 
справа № 385/118/18
провадження № 61-39160св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Сімоненко В. М., 
суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Мартєва С. Ю.,                             Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року  в складі суді                             Панасюка І. В. та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області                                   від 15 травня 2018 року в складі колегії суддів: Дудковського О. Л.,                         Письменного О. А., Чельник О. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України у Кіровоградській області про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 жовтня 2011 року позивача було  прийнято на роботу страховим експертом з охорони праці до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гайворонському районі Кіровоградської області згідно наказу від 14 жовтня 2011 року № 115-к.
 
01 жовтня 2014 року позивача переведено на посаду заступника начальника відділення - головного страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гайворонському районі Кіровоградської області згідно наказу від 29 вересня 2014 року № 77-к.
 
31 липня 2017 року позивача звільнено у зв`язку з переведенням до Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області згідно наказу від 20 липня                    2017 року № 65-к.
 
01 серпня 2017 року позивача прийнято на посаду головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області згідно наказу від 26 липня 2017 року № 31-к.
 
26 жовтня 2017 року позивача ознайомили з попередженням про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення.
 
29 грудня 2017 року позивач був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників згідно наказу від 26 грудня 2017 року № 343-к.
 
Позивач зазначає, що питання про переважне право на залишення на роботі відповідач не вирішував та не порівнював між собою кваліфікацію головних спеціалістів (страхових експертів з охорони праці), в той час, коли посади головних спеціалістів (страхових експертів) були скорочені в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області вибірково, при чому в інших відділеннях Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області були залишені працівники з меншою продуктивністю, ніж в нього.
 
Також посилається на те, що відповідач не звернув увагу на той факт, що посади головних спеціалістів (страхових експертів з охорони праці), які не були скорочені в інших відділеннях Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області займають працівники, які не відповідають вище зазначеним вимогам відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
 
У зв`язку з викладеним, позивач просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 343-к від 26 грудня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області звільненого 29 грудня 2017 року у зв`язку скорочення штату працівників, пункт 1 статті 40 КЗпП України; поновити його на роботі в Гайворонському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на посаді головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року у задоволенні позову відмовлено. 
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції послався на відсутність порушення законодавства при звільненні позивача з роботи, а також те, що позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв`язку із відсутністю наявних, тобто вакантних посад. Також суд зазначив, що не повинен обговорювати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників.
 
Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення.
 
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року - залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що висновок суду першої інстанції про те, що позивач належним чином попереджений відповідачем про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) є законним і обґрунтованим. Позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв`язку із відсутністю наявних, вакантних посад, про що надано йому роз`яснення. Також правильним є висновок, що вразі не встановлення порушень законодавства при звільненні позивача з роботи, не підлягають задоволенню і похідні вимоги щодо скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Короткий зміст вимог та доводів, наведених у касаційній скарзі
 
21 червня 2018 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням обставинам справи.
 
Висновки суддів попередніх інстанцій про те, що позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв`язку із відсутністю наявних, тобто вакантних посад у структурному підрозділі, а саме Гайворонському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області є помилковими, та прийняті з не вірним тлумаченням стаття 42 КЗпП України, оскільки до кола працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишенні на роботі, і працівники, які не мають таких переваг, а тому підлягають звільненню, входять всі працівники, що займають таку ж посаду і виконують таку ж роботу на підприємстві, а не тільки тих, хто працює в структурному підрозділі, в якому виконував роботу чи обіймав посаду працівник, який підлягає звільненню. Оскільки Управління виконавчої дирекції Фонду є юридичною особою, а відділення управління виконавчої дирекції Фонду є відокремленим підрозділом без статусу юридичної особи, то коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишенні на роботі, і працівники, які не мають таких переваг повинні визначатися в рамках Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області як юридичної особи, а не лише в рамках Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області, як відокремленого підрозділу без статусу юридичної особи.
 
Роботодавець порушив права ОСОБА_1 при звільненні не дотримавши виконання статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, оскільки не враховано, що переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересні 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області подало до Верховного суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказало, що суди попередніх інстанцій забезпечили повний і всебічний розгляд справи й ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, а доводи скарги висновків суду не спростовують. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення залишити без змін. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Гайворонського районного суду Кіровоградської області.
 
Справа надійшла до Верховного суду у вересні 2018 року.
 
Розпорядженням від 14 квітня 2020 року № 1077/0/226-20 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.
 
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2020 року визначено суддю - доповідача Петрова Є. В.
 
Ухвалою Верховного Суду від 22 червня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ТРЕТЬОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року                   № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2018 року, здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого                  2020 року.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог                              і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані рішення відповідають вимогам закону.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Судами встановлено, що 17 жовтня 2011 року позивача було прийнято на роботу страховим експертом з охорони праці до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гайворонському районі Кіровоградської області згідно наказу від 14 жовтня 2011 року № 115-к.
 
01 жовтня 2014 року переведено позивача на посаду заступника начальника відділення - головного страхового експерта з охорони праці відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Гайворонському районі Кіровоградської області згідно наказу від 29 вересня 2014 року № 77-к.
 
31 липня 2017 року позивача звільнено у зв`язку з переведенням до Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області згідно наказу від 20 липня                     2017 року № 65-к.
 
01 серпня 2017 року прийнято на посаду головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) Гайворонського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області згідно наказу від 26 липня 2017 року № 31-к (а.с. 30).
 
26 жовтня 2017 року позивача ознайомили, у відповідності до чинного законодавства, з попередженням про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та можливе майбутнє звільнення, про що позивач поставив свій підпис (а.с. 31).
 
Наказ від 26 грудня 2017 року № 343-к позивача звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників (а.с.12, 32).
 
Згідно наказу директора управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області від 31 жовтня 2017 року № 54 «Про скорочення штату працівників» встановлено, що з 01 січня 2018 року скороченню підлягають посади, зокрема Гайворонське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області головний спеціаліст (страховий експерт з охорони праці) - 1 одиниця , саме та посада, яку займав позивач (а.с.61).
 
З листа Фонду соціального страхування України від 26 грудня 2017 року                                           № 09-03-3/42 встановлено, що ОСОБА_1 було дано роз`яснення, а саме, що у зв`язку з виконанням постанови правління Фонду соціального страхування України від 12 вересня 2017 року № 47 «Про затвердження граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» директором виконавчої дирекції Фонду було затверджено штатний розпис управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та його відділень в кількості 135 працівників, що передбачає скорочення штату в кількості 70 посад. Штатним розписом Гайворонського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області затверджено чисельність працівників в кількості 6 посад та передбачено скорочення посади головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) і 3 головних спеціалістів. У зв`язку з відсутністю роботи за спеціальністю - головного спеціаліста (страхового експерта з охорони праці) та вакансій за іншими посадами, адміністрація не має можливості запропонувати ОСОБА_1 працевлаштування на іншу посаду (а.с. 38).
 
З протоколу № 19 від 26 грудня 2017 року встановлено, що профспілковий комітет надав згоду на звільнення ОСОБА_1 (а.с. 71).
Також, судом апеляційної інстанції із списку головних спеціалістів страхових експертів з охорони праці управління та відділень встановлено, що станом                        на 01 січня 2018 року в Гайворонському відділенні відсутня посада - головного спеціаліста страхових експертів з охорони праці управління (а.с. 116).
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. 
 
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.
 
Згідно з частиною першою статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. 
 
Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. 
 
При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.
 
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
 
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої                      статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
За приписами статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у разі звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).
 
Встановивши, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а саме скорочення штату, відповідач не мав можливості перевести позивача за його згодою на іншу роботу, профспілковий комітет надав згоду на звільнення позивача, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив з того, що відсутні порушення законодавства при звільненні позивача з роботи, а також те, що позивачу не було запропоновано іншу роботу у зв`язку із відсутністю наявних, тобто вакантних посад. 
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що йому не запропоновано інші вакантні посади, які на час його звільнення були наявні в інших відділеннях, зокрема в Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Кіровоградській області та він мав переважне право на залишення на роботі є безпідставними, оскільки переважне право на залишення працівника на роботі враховується лише у разі скорочення однорідних професій та посад, у цьому випадку мало місце скорочення посади головного спеціаліста страхових експертів з охорони праці в Гайворонському відділенні, яка була єдиною в даному відділенні.
 
Крім того, як встановлено судом апеляційної інстанції з витребуваного ним списку головних спеціалістів страхових експертів з охорони праці управління та відділень вбачається, що станом на 01 січня 2018 року в Гайворонському відділенні відсутня посада - головного спеціаліста страхових експертів з охорони праці управління, а вирішувати питання про доцільність перестановки (перегрупування) працівників суд не повинен робити.
Інші доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами.
Ураховуючи наведене, висновок судів про дотримання відповідачем норм трудового законодавства при звільненні позивача за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України є обґрунтованим та зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судами.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Суд касаційної інстанції наголошує, що в силу статті 400 ЦПК України Верховний Суд не здійснює переоцінку доказів та встановлення обставин з яких виходив суд при вирішенні спору, оскільки повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд                  у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 21 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області                                   від 15 травня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                               В. М. Сімоненко

Судді:                                                                                                           Є. В. Петров
 
А. А. Калараш

С. Ю.Мартєв

С. П. Штелик