Справа №752/16875/19 	 	 	 	Головуючий у І інстанції Шкірай М.І.	
Провадження №  33/824/2572/2020	 	 	 	Доповідач у 2 інстанції Ященко І.Ю.	

ПОСТАНОВА
Іменем України
 
 « 26 »  червня 2020 року                                                                        м. Київ
 
Суддя Київського апеляційного суду Ященко І.Ю., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст.126 КУпАП щодо ОСОБА_1 ,
 
в с т а н о в и л а:
 
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на 6 місяців.
 
11.06.2020р. на дану постанову до суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 , в якій він просив вказану постанову  скасувати,  провадження закрити  у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а також порушується питання про поновлення строку на оскарження постанови від 04.10.2019р.
 
Перевіривши доводи ОСОБА_1 в частині поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, вивчивши матеріали провадження,  вважаю, що  у поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу повернути апелянту з наступних підстав.
 
Відповідно до ч.2 ст. 294 КУпАП постанова судді про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга,  подана після закінчення цього строку, повертаються апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
 
Із матеріалів справи вбачається, що постанова суддею Голосіївського районного суду м. Києва щодо ОСОБА_1 за ч.3 ст. 126 КУпАП винесена 04 жовтня 2019 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 направлена до суду 11.06.2020р., тобто зі значним порушенням строку на оскарження, передбаченого ст.294 КУпАП.
 
Доводи апелянта про те, що у зв`язку з отриманням копії постанови лише 01.06.2020р. строк апеляційного оскарження має рахуватися саме з цього  дня, є необґрунтованими, оскільки положеннями ст.294 КУпАП прямо визначено, що строк на апеляційне оскарження рахується з дня винесення постанови, а не з дня отримання копії судового рішення.
 
Також суддя приймає до уваги  те, що ОСОБА_1 був обізнаний про направлення справи щодо нього до Голосіївського районного суду м. Києва про що прямо зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення №372257 від 06.08.2019р. в якому він власноручно написав, що пояснення надасть в суді, однак, при цьому, не вжив заходів для явки до суду та не виявив бажання реалізувати свої права, передбачені ст. 268 КУпАП.
 
            Крім того, з матеріалів справи вбачається, що справа призначалася до розгляду на 06.09.2020р. та 04.10.2020р., про що ОСОБА_1 повідомлявся судовими повістками за адресою зазначеною в протоколі про адміністративне правопорушення та в його апеляційній скарзі - АДРЕСА_1 , проте, ОСОБА_1 жодного разу у судове засідання не з`явився, що в цілому свідчить про те, що він байдуже поставився до забезпечення можливості його належного повідомлення про розгляд справи судом.
 
            Крім того, згідно супровідного листа  ( а.с.12) 4.10.2019 р. на адресу ОСОБА_1 направлялася завірена належним чином копія постанови  від 4.10.2019р. щодо нього.
 
            Згідно Єдиного реєстру судових рішень постанову суду щодо ОСОБА_1 від 4.10.2019 р. на вказаному сайті було оприлюднено  23.10.2019р., а тому про результати розгляду справи ОСОБА_1 мав можливість  дізнатися із вказаного реєстру або звернутися  до суду і  отримати вказане рішення оскарживши його  у визначені законом строки. 
 
З аналізу рішень Європейського суду вбачається, що він у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
 
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у ст.17 Конвенції.
 
В рішенні Європейського Суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» від 3.04.2008р. зазначено, «що від судів вимагається вказувати підстави для поновлення права на оскарження судового рішення, однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі, проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки вказується на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження».
 
Будь-яких даних про вжиті апелянтом заходи, спрямовані на те, щоб дізнатися про стан розгляду провадження - ним не надано, а також не зазначено іншихобставин, які позбавили апелянта можливості подати апеляційну скаргу у визначені строки. 
 
Враховуючи тривалість строку між постановленням рішення у справі і зверненням до суду з апеляційною скаргою ( майже 8 місяців),  відсутність поважних причин пропуску строку на оскарження постанови, вважаю, що в поновленні строку на оскарження зазначеної постанови ОСОБА_1 слід відмовити, а апеляційну скаргу відповідно до вимог ст. 294 КУпАП повернути апелянту.
 
На підставі наведеного і керуючись ст.294 КУпАП, суддя,-
 
п о с т а н о в и л а :
 
В поновленні строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови судді  Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року щодо нього - відмовити.
 
Апеляційну скаргу  повернути ОСОБА_1 .
 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя  ___________________