П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 липня 2020  року                                                                       м. Київ
                                                                                              Справа №752/14248/18
 
Резолютивна частина постанови оголошена 22 липня 2020 року
Повний текст постанови складено  24 липня 2020 року

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Кравець В.А., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Довгополої А.В.
 
учасники справи:     скаржник -                     ОСОБА_1  
                        заінтересована особа   державний виконавець Бориспільського                                                                                   міськрайонного відділу державної виконавчої                                                                                     служби Центрального міжрегіонального
                          управління  Міністерства юстиції Геращенко Аліна                                         Іванівна
 
розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва  від 02 березня 2020 року, постановлену у складі судді Чередніченко Н.П., у  справі за скаргою ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Геращенко Аліни Іванівни,-
В С Т А Н О В И В :
Справа №752/14248/18	 	 	
№ апеляційного провадження:22-ц/824/6832/2020	 	 	
Головуючий у суді першої інстанції: Чередніченко Н.П.	 	
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Стрижеус А.М.	 	
В липні 2018 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою (скаргою) на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Геращенко А.І., відповідно до вимог якої, просив суд скасувати постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 01.03.2017 року та про накладення арешту на майно від 01.03.2017 року.
В обґрунтування скарги посилався на те, що згідно вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року його було засуджено та стягнуто на користь ВАТ «ЗЗБК № 1» матеріальну шкоду в сумі 121658 грн. 53 коп. В певний період ВАТ «ЗЗБК № 1» змінив організаційну форму на ПАТ «ЗЗБК № 1», та звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа та поновлення строків для пред`явлення виконавчого документу до виконання, в задоволенні якої постановою суду від 01.06.2016 р., було відмовлено. Однак, скаржнику при зверненні до реєстру боржників стало відомо про те, що на все його майно було накладено арешт, у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження № 53495732. Ознайомившись із матеріалами виконавчого провадження скаржнику стало відомо про те, що 01.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Геращенко А.І. було відкрито зазначене виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого 19.04.2016 року, де кредитором зазначено ПАТ «ЗЗБК № 1». Скаржник зазначає, що у виконавчому листі було невірно зазначено резолютивну частину вироку, та він не відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження», а тому постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту підлягають скасуванню, а виконавчий документ - поверненню, в зв`язку з чим скаржник звернувся до суду із даною скаргою.
 Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня  2020 року відмолено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанови державного виконавця Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Геращенко Аліни Іванівни. 
Не погоджуючись з постановленою  ухвалою суду, ОСОБА_1 подав  апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права,  просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити у повному обсязі.
Зазначає, що   відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції вказував на те, що  орган ДВС не знав про розбіжності між вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року по справ 1/19/12 та виконавчим листом, виданий для виконання.
До того ж, підстави, на яких ОСОБА_2 обґрунтовував свої вимоги судом не оспорено та не відхилено.  
Судом не взято до уваги, що відповідно до п.5 ч.1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі  зазначається, зокрема резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Разом з тим резолютивна частина вироку не відповідає зазначеному у виконавчому документу № 1-19 , виданого 19.04.2016 р. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача,  з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. 
Встановлено, що вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року, ОСОБА_1 було засуджено, а також було задоволено цивільний позов та стягнуто із ОСОБА_1 на користь ВАТ «ЗЗБК № 1» матеріальну шкоду в розмірі 121658,53 грн.
19.04.2016 року на виконання зазначеного вироку суду судом було видано виконавчий лист № 1-19/12 р., в якому було зазначено про стягнення із ОСОБА_1 (боржник) на користь ПАТ «ЗЗБК № 1» (стягувач) матеріальну шкоду в розмірі 121658,53 грн.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 01.06.2016 року, в задоволенні заяви ПАТ «ЗЗБК № 1» про видачу виконавчого листа та поновлення строків для його пред`явлення було відмовлено.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14.06.2016 року, в задоволенні заяви ПАТ «ЗЗБК № 1» про виправлення описки у вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 23.10.2012 року було відмовлено.
01.03.2017 року державним виконавцем Бориспільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Геращенко А.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Голосіївським районним судом м. Києва 19.04.2016 року, а також в цей же день державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на майно боржника.
 Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що в ході розгляду справи обставини неправомірності рішень державного виконавця не знайшли свого об`єктивного підтвердження, стороною скаржника не доведено достатніми доказами порушення його прав, та те, що на час розгляду справи виконавчий документ було повернуто стягувачу.
Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.3 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому документі зазначається  повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.                                                                                                                            
Як встановлено в судовому засіданні, дійсно у  виконавчому листі № 1-19/12 р., виданого Голосіївським районним судом м. Києва 19.04.2016 рок зазначено стягувача ПАТ «ЗЗБК № 1», замість вірного - ВАТ «ЗЗБК № 1», як зазначено у вироку суду, про те  містить всі необхідні реквізити визначені ч. 3 ст .4 Закону України «Про виконавче провадження». 
Законом України «Про виконавче провадження», не передбачено обов`язку державного виконавця перевіряти відповідність виконавчого документу, рішенню суду.  
Крім такого, як вірно зазначив суд першої інстанції у своїй ухвалі, скаржник, ознайомившись із виконавчим листом та матеріалами виконавчого провадження, з будь-якими заявами щодо визнання такого виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню або ж виправлення описок в ньому до суду не звертався, а відтак, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження на підставі наданих документів правомірно, а тому висновок суду першої інстанції про те, що під час прийняття державним виконавцем виконавчого документу для примусового виконання та відкриття виконавчого провадження, останній, дотримувався вимог Закону України «Про виконавче провадження», на який посилається скаржник в своїй скарзі, та про наявність будь-яких помилок у виконавчому документі державному виконавцю на час відкриття провадження у справі було не відомо, а тому дії, останнього, як в частині відкриття виконавчого провадження, так і в частині винесення постанови про арешт майна боржника, на час їх вчинення були правомірними, вчиненими в межах його повноважень, є вірним.
Отже висновок суду про  відсутність підстав для задоволення скарги ґрунтується на вимогах закону. 
Доводи апеляційної скарги про те, судом першої інстанції не надано належної оцінки  того, що  резолютивна частина вироку не відповідає зазначеному у виконавчому документу № 1-19 , виданого 19.04.2016 р., відхиляються судом, як безпідставні, оскільки зазначені  на час відкриття виконавчого провадження, зазначені недоліки не були відомі державному виконавцю при відкритті виконавчого провадження, та, останнім, було відкрито виконавче провадження на підставі оформленого судом виконавчого листа.
Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно ч.ч.5,7 ст.12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобов`язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов`язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Отже, саме на ОСОБА_1 , як боржника у виконавчому провадженні, покладено обов`язок повідомити державного виконавця про наявність, зокрема, помилок у виконавчому листі, а державний виконавець має відреагувати на таке повідомлення у відповідності з приписами Закону України «Про виконавче провадження».
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутність підстав для задоволення скарги,  оскільки такі  відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону, судом надано належну оцінку всім наданим матеріалам справи.
Інші доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.
Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.268, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року  - залишити без змін.   
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                         А.М. Стрижеус
 
Судді:                                                             В.А. Кравець
 
                                                                       О.І. Шкоріна