Постанова
Іменем України
 
07 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 1328/6512/12
 
провадження № 61-4125св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
заявник - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк», 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року у         складі судді Єзерського Р. Б. та постанову Львівського апеляційного суду         від 20 січня 2020 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2019 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «ФК «Авістар») звернулося до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження. 
 
Заява мотивована тим, що рішенням Шевченківського районного суду           м. Львова від 15 травня 2013 року було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Фольксбанк» (далі - ПАТ «Фольксбанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «ВіЕсБанк» (далі - ПАТ «ВіЕсБанк»), заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року у загальному розмірі 92 135,83 дол., що за курсом Національного банку України становить 736 441,69 грн.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року, під час примусового виконання рішення Шевченківського районного суду           м. Львова від 15 травня 2013 року, було затверджену мирову угоду між           ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
На підставі визнаної сторонами мирової угоди судом були видані два виконавчі листи, а саме:
- виконавчий лист у справі № 1328/6512/12, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, відносно ОСОБА_1 ; 
- виконавчий лист у справі № 1328/6512/12, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, відносно ОСОБА_2 . 
Виконавчий лист відносно ОСОБА_1 було пред`явлено до примусового виконання до Личаківського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та 16 серпня           2016 року скеровано до Буського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області і виконавче провадження закрито у зв`язку із закінченням виконання.
Виконавчий лист відносно ОСОБА_2 пред`явлено до примусового виконання до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби                    м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, який 28 грудня 2018 року повернуто стягувачу.
06 вересня 2016 року між ПАТ «ВіЕсБанк» і ТОВ «ФК «Авістар» було           укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року відносно ОСОБА_1 і договір про відступлення права вимоги за договором поруки від 26 вересня 2008 року відносно ОСОБА_2 .
Вказувало, що відповідно до умов вказаних договорів про відступлення прав вимоги від 06 вересня 2016 року та згідно з положеннями статті 512 ЦК України ТОВ «ФК «Авістар» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками ПАТ «ВіЕйБі Банк», включно і до боржників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
На підставі вказаного ТОВ «ФК «Авістар» просило суд замінити сторону виконавчого провадження із ПАТ «ВіЕйБі Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Кредит-капітал».

Короткий зміст судових рішень
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, заяву ТОВ «ФК «Авістар» задоволено.
Замінено стягувача - ПАТ «Фольксбанк», який має назву після зміни ПАТ «ВіЕсБанк», на його правонаступника ТОВ «ФК «Авістар» за виконавчим листом у справі № 1328/6512/12 (№ 2/466/334/13), виданого Шевченківським районним судом м. Львова відносно ОСОБА_1 .
Замінено стягувача - ПАТ «Фольксбанк», який має назву після зміни ПАТ «ВіЕсБанк», на його правонаступника ТОВ «ФК «Авістар» за виконавчим листом у справі № 1328/6512/12 (№ 2/466/334/13), виданого Шевченківським районним судом м. Львова відносно  ОСОБА_2 .
 
Задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Авістар» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що відповідно до договорів про відступлення прав вимоги від 06 вересня 2016 року ТОВ «ФК «Авістар» набуло статусу нового кредитора, а тому, враховуючи положення статті 512 ЦК України, частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» і частину першу статті 442 ЦПК України, наявні підстави для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                від 14 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Авістар» відмовити.
 
Підставою касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня  2018 року у справі № 909/968/16, провадження № 12-97гс18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви ТОВ «ФК «Авістар», оскільки не перевірили спеціальної господарської правосуб`єктності останнього на проведення господарської діяльності та на право укладення договору факторингу. Крім того, судами не враховано, що заміна сторони стягувача можлива тільки після відкриття виконавчого провадження, оскільки у частині першій статті 442 ЦПК України визначено, що це питання може бути вирішено лише у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження. Разом з тим, суди не звернули увагу на те, що виконавче провадження відносно нього було закінчено у зв`язку з виконанням, а відносно ОСОБА_2 - виконавчий документ повернуто стягувачу, тобто виконавче провадження є завершеним.
 
Відзив на касаційну скаргу учасниками справи не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 15 травня 2013 року було солідарно стягнуто з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь       ПАТ «Фольксбанк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕсБанк», заборгованість за кредитним договором від 26 вересня 2008 року у загальному розмірі 92 135,83 дол., що за курсом Національного банку України становить 736 441,69 грн.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2014 року, під час примусового виконання рішення Шевченківського районного суду           м. Львова від 15 травня 2013 року, було затверджену мирову угоду між           ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .
 
На підставі визнаної сторонами мирової угоди судом були видані два виконавчі листи, а саме:
- виконавчий лист у справі № 1328/6512/12, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, відносно ОСОБА_1 ; 
- виконавчий лист у справі № 1328/6512/12, виданий Шевченківським районним судом м. Львова, відносно ОСОБА_2 . 
 
Виконавчий лист відносно ОСОБА_1 було пред`явлено до примусового виконання до Личаківського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області та 16 серпня           2016 року скеровано до Буського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області і виконавче провадження закрито у зв`язку із закінченням виконання на підставі пункту 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження».
 
Виконавчий лист відносно ОСОБА_2 пред`явлено до примусового виконання до Шевченківського відділу Державної виконавчої служби                    м. Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, який 28 грудня 2018 року повернуто стягувачу.
 
06 вересня 2016 року між ПАТ «ВіЕсБанк» і ТОВ «ФК «Авістар» було           укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором від 26 вересня 2008 року відносно ОСОБА_1 і договір про відступлення права вимоги за договором поруки від 26 вересня 2008 року відносно ОСОБА_2 .
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  підлягає залишенню без задоволення.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.
 
У статті 442 ЦПК України визначено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. 
Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. 
Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. 
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
 
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
 
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
 
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
 
Виходячи із цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої              статті 512 ЦК України у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
 
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
 
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
 
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах. 
 
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення. 
 
Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
 
З урахуванням вказаного, задовольняючи заяву ТОВ «ФК «Австар» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договір цесії) є правонаступництвом, а тому заява про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню. Крім того, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
 
Твердження заявника, що заміна сторони стягувача можлива лише в межах відкритого виконавчого провадження є безпідставним і на правильність висновків суду не впливає, оскільки заміна кредитора у зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник).
 
При цьому, відсутність відкритого виконавчого провадження на час розгляду судом заяви про заміну сторони у такому провадженні не є перешкодою для вирішення судом цього питання.
 
У статті 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.
 
Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує        висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постановах від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10, провадження          № 61-12076св18, і від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09, провадження № 61-16520сво18, Верховний Суд дійшов висновку, що заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчомупровадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження».
 
Твердження заявника, що між ПАТ «ВіЕсБанк», який є правонаступником     ПАТ «Фольксбанк», і ТОВ «ФК «Авістар» в дійсності було укладено не договір відступлення права вимоги, а договір факторингу, є безпідставним з огляду на положення статті 204 ЦК України, якою встановлена презумпція правомірності правочину. Крім того, вказаним обставинам судом апеляційної інстанції була надано належна оцінки та їх обґрунтовано було відхилено.
 
Інші доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування законних та обґрунтованих рішень, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували. У силу  вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
З урахуванням того, що вказані доводи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги, яким судом була надана належна оцінка, Верховний Суд приходить до висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 396, 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 травня 2019 року  та постанову Львівського апеляційного суду від 20 січня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян