ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	

Справа № 640/4295/19                                                       Головуючий у І інстанції - Вєкуа Н.Г.
                                                                                                 Суддя-доповідач - Мельничук В.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  30 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

                Головуючого-судді:                  Мельничука В.П.        
                                                   суддів:                  Лічевецького І.О., Оксененка О.М.,       

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1        на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1       до Голосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П. про      визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернулась до       Окружного адміністративного суду міста Києва  з адміністративним позовом  до Голосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П., в якому просила: визнати протиправними дій Голосіївського районного суду міста Києва в особі Голови суду Чередніченко Н.П. щодо відмови у наданні адвокату Мельниковій Л.В. копій документів за адвокатським запитом             № 22/01 від 25.01.2019 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в рамках надання правової допомоги клієнту, Позивачка, як адвокат, 25 січня 2019 року звернулась до Голосіївського районного суду м. Києва з адвокатським запитом № 22/01 та просила надати копії документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту. Разом з тим, 07 грудня 2019 року Позивачкою отримано відповідь на адвокатський запит від 30 січня 2019 року № 01.08/134/2019, в якому зазначено, що особа, в інтересах якої подано адвокатський запит, не була ані стороною, ані учасником судових справ, копії рішень за якими запитані адвокатом, а відтак, остання має право звернутись  до суду з клопотанням про отримання копій рішень в порядку Закону України «Про доступ до судових рішень». Вважаючи протиправною відмову Голосіївського районного суду міста Києва у наданні запитуваних Позивачкою копій судових рішень, остання звернулась за захистом своїх прав та інтересів до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись з постановленим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.
Зокрема, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказує на те, що нею у адвокатському запиті максимально повно обґрунтовано, чому вона не змогла повністю ознайомитися із судовими рішеннями у Єдиному державному реєстрі судових рішень (знеособлені персональні данні), а також чому вона вважає, що судові рішення безпосередньо стосується прав, свобод та інтересів її клієнта (клієнт є власником 1/2 нерухомого майна яке є предметом іпотеки та на яке звернуто стягнення). Відтак, Позивачка вважає, що адвокатський запит щодо надання копій документів не суперечить нормам Закону України «Про доступ до судових рішень», оскільки задля отримання копій судових рішень дотримано вимогу щодо обґрунтування чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Єдиному державному реєстрі судових рішень, як і вимогу чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків. Крім того, зазначено в запиті про зобов`язання відшкодувати фактичні витрати на виготовлення запитуваних копій, якщо обсяг сторінок перевищить десять. Проте, судом першої інстанції цим обставинам не надано жодної оцінки.
Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1      ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що  22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Голови Голосіївського районного суду м. Києва із адвокатським запитом № 22/01, в якому просила:
1. Виготовити та надати наручно, належним чином засвідчену копію з відміткою про набрання законної сили заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 21.08.2012 року № 2601/8165/12 за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки;
2. Виготовити та надати наручно, належним чином засвідчену копію з відміткою про набрання законної сили заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.03.2012 року у справі № 2-953/12 за позовом ПАТ «Український бізнес банк» до ОСОБА_2        про стягнення заборгованості;
3. У разі необхідності здійснення оплати за виготовлення копії запитуваних документів, повідомити про вартість та реквізити для сплати на електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_1;
4. Про готовність та можливість отримати запитувані документи повідомити за телефоном НОМЕР_1 .
Вказаний адвокатський запит було отримано Відповідачем 25 січня 2019 року.
Листом Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року вих. № 01.08/134/2019, у відповідь на адвокатський запит, Позивачки було повідомлено, що вона, як представник особи, яка не брала участь у справі має право отримати запитувані копії судових рішень виключно у тому порядку, який встановлено спеціальним Законом, тобто отримати запитувані судові рішення можливо лише після виконання Позивачем вимог статті 9  Закону України  « Про доступ до судових рішень ».  Також  Позивачеві було роз`яснено положення      статті  24 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та зазначено, що у Голосіївського районного суду м. Києва відсутні підстави вважати, що копії запитуваних Позивачем рішень у судових справах № 2601/8165/12 та № 2-953/12 дійсно необхідні для забезпечення реалізації прав і свобод Балкової М.Ю., яка не брала участі у вказаних справах.
Вважаючи протиправною відмову Відповідача у наданні запитуваних Позивачкою документів відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ОСОБА_1 звернулась до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що       Законом України «Про доступ до судових рішень» визначено порядок і спосіб отримання особами копій судових рішень, в разі, якщо такі особи не виступали сторонами по справі. Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає право адвоката під час надання правової допомоги на отримання копій документів від органу державної влади, тоді як      спеціальний закон      визначає порядок та механізм отримання копій судових рішень у справах, у розгляді яких клієнт адвоката не брав участі. Суд першої інстанції дійшов висновку, що Голосіївський районний суд м. Києва, відмовляючи Позивачці у наданні копій запитуваних судових рішень, з посиланням на приписи Закону України "Про доступ до судових рішень" діяв в межах повноважень та в порядку, визначеному Конституцією та Законами України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2      статті 19 Конституції України      органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені      Конституцією      та законами України.
Так, за приписами пункту 1 частини першої статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
За змістом пункту 1 частини першої статті 23 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" професійні права, честь і гідність адвоката гарантуються та охороняються Конституцією України, цим Законом та іншими законами, зокрема, забороняються будь-які втручання і перешкоди здійсненню адвокатської діяльності.
Частиною 3 вказаної статті Закону передбачено, що Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи у відносинах з адвокатами зобов`язані дотримуватися вимог Конституції України та законів України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та протоколів до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, практики Європейського суду з прав людини.
За приписами частини 1 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатський запит - письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
До адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, ордера або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. Вимагати від адвоката подання разом з адвокатським запитом інших документів забороняється.
Адвокатський запит не може стосуватися надання консультацій і роз`яснень положень законодавства.
Згідно з частинами 2-3 статті 24 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом. Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи,  22 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Голови Голосіївського районного суду м. Києва із адвокатським запитом № 22/01 на який листом Голосіївського районного суду м. Києва від 30.01.2019 року вих. №0 1.08/134/2019 Позивачку було повідомлено про неможливість надати запитувані копії судових рішень, оскільки порядок отримання таких, для осіб, які не є сторонами по справі, регулюється приписами Закону України «Про доступ до судових рішень».
Так, відповідно до преамбули Закону України «Про доступ до судових рішень», цей Закон визначає порядок доступу до судових рішень з метою забезпечення відкритості діяльності судів загальної юрисдикції, прогнозованості судових рішень та сприяння однаковому застосуванню законодавства.
Відповідно до положень статті 9 вказаного Закону, особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, може звернутися до апарату відповідного суду з письмовою заявою, зокрема, про: надання можливості виготовити копії судового рішення за допомогою власних технічних засобів або виготовлення копії судового рішення апаратом суду.
У заяві особа повинна обґрунтувати, чому вона не змогла ознайомитися із судовим рішенням у Реєстрі, а також чому вона вважає, що судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків.
Заява розглядається відповідальною службовою особою апарату суду невідкладно, а якщо вона потребує додаткового вивчення - протягом трьох робочих днів.
Про результати розгляду заяви службова особа апарату суду вносить запис до відповідного журналу із зазначенням відомостей про особу, яка звернулася із заявою.
Копія судового рішення, виготовлена апаратом суду, засвідчується відповідальною службовою особою апарату суду та печаткою суду із зазначенням дати.
За виготовлення копії судового рішення справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за виготовлення копії судового рішення у разі, якщо особа, яка не бере (не брала) участі у справі, якщо судове рішення безпосередньо стосується її прав, свобод, інтересів чи обов`язків, звертається до апарату відповідного суду з письмовою заявою про виготовлення такої копії згідно із Законом України "Про доступ до судових рішень" та сплачує судовий збір у розмірі 0,003 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний аркуш копії.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, Відповідач заперечуючи проти позовних вимог зазначив, що виходячи з вимог Закону України «Про доступ до судових рішень» слідує, що до компетенції Голосіївського районного суду міста Києва не входить обов`язок надання копій судових рішень адвокатам під час надання ними правової допомоги відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки судові рішення можуть бути видані судом у лише у тому порядку, який встановлено законом, тобто для осіб, які брали участь у справі - у порядку ЦПК України, а для осіб, які не брали участь у справі (а так само для їх представників) - у порядку, встановленому спеціальним законом - Законом України «Про доступ до судових рішень».
Проаналізувавши наведені вище положення Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також приписи Закону України «Про доступ до судових рішень», колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що станом на час виникнення правовідносин між Позивачкою та Відповідачем, законодавством України вже було визначено порядок отримання копій судових рішень особами, які не брали участь у справах та, відповідно, і їх представниками.
Так, Законом України «Про доступ до судових рішень» визначено порядок і спосіб отримання особами копій судових рішень, в разі, якщо такі особи не виступали сторонами по справі, при цьому, на переконання суду, положення вказаного Закону підлягають застосуванню як до таких осіб безпосередньо так і до їх представників, у разі звернення останніх за отриманням копій судових рішень.
Отже, суд першої інстанції правомірно погодився з доводами Відповідача відносно того, що Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначає право адвоката під час надання правової допомоги на отримання копій документів від органу державної влади, тоді як      спеціальний закон      визначає порядок та механізм отримання копій судових рішень у справах, у розгляді яких клієнт адвоката не брав участі.
При цьому, відповідно до пункту 4 листа Міністерства юстиції України № 758-0-2-08-19 від 26.12.2008 року «Щодо практики застосування норм права у випадку колізії», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.
Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції що, при вирішенні адвокатського запиту Позивача, окрім вимог Конституції України, вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (загального нормативно-правового акту), яким визначено правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні, також підлягають застосуванню вимоги Закону України «Про доступ до судових рішень»,      як спеціального нормативно-правового акту, яким врегульовано порядок та механізм виготовлення копій судових рішень за зверненням особи, яка не брала участі у справі, а також реалізація цього права такої особи через свого представника - адвоката.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що Голосіївський районний суд м. Києва, відмовляючи Позивачеві у наданні копій запитуваних судових рішень, з посиланням на приписи Закону України "про доступ до судових рішень" діяв в межах повноважень та в порядку, визначеному Конституцією та Законами України, з чим погоджується колегія суддів.
Крім того, Законом України «Про доступ до судових рішень» встановлений окремий порядок видачі копій судових рішень особам, які не брали участі у справі, крім того, законодавством України також передбачено сплату судового збору за отримання такими особами опій судових рішень - судовий збір у розмірі 0,003 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за кожний аркуш копії, натомість, Позивач не може ухилятись від дотримання процедури отримання особами, які не брали участі у справі копій судових рішень, посилаючись на приписи Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», позаяк приписи Закону України «Про доступ до судових рішень» є спеціальними по відношенню до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Водночас, відповідь на адвокатський запит було надано Відповідачем вчасно, в межах строків, встановлених ч. 2 ст. 24 Закону України «про адвокатуру та адвокатську діяльність».
Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задовленні адміністративного позову .
При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.            
Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст. ст. 241,      242,      243,      308,      311,      315,      316,      321,      322,      325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення,  а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 лютого 2020 року -   без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.            

Головуючий-суддя:                                                                      В.П. Мельничук

                      Судді:                                                                      І.О. Лічевецький 

                                                                                                       О.М. Оксененко