ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004650 пров. № А/857/3177/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання –      Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.004650 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Сасевич О. М.,
час ухвалення рішення – 07.02.2020 року, 15:19 год.,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 11.02.2020 року,

                                                       в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Головне управління МВС України у Львівській області, в якому (з урахуванням уточнень позовних вимог) просила визнати дії МВС України щодо відмови у погодженні висновку про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням І групи інвалідності протиправними; стягнути з МВС України на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 304408,00 грн. 

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року позов задоволено. Визнано протиправними дії МВС України щодо відмови у погодженні висновку про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням І групи інвалідності. Стягнуто з МВС України на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у сумі 304408,00 грн.  

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального  права та підлягає скасуванню. Зокрема, покликаючись на те, що суд першої інстанції не врахував, що позивач пропустила строк звернення до суду з цим позовом, й доводи позивача про поважність причин пропуску такого строку не підтверджені жодним доказом. Тому суд першої інстанції допустив порушення вимог КАС України, відмовивши протокольною ухвалою від 17 січня 2020 року без виходу до нарадчої кімнати у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку та поновив позивачу строк звернення до суду з позовом. Крім того, суд першої інстанції не врахував, що вимоги про відшкодування шкоди слід розглядати за правилами адміністративного судочинства, якщо такі вимоги стосуються шкоди, яка завдана протиправними діями суб`єкта владних повноважень, і заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Оскільки спірні правовідносини виникли між ОСОБА_2 та МВС України, а не позивачем ОСОБА_1 , тому вказана справа повинна розглядатися у порядку цивільного судочинства. Крім того, правовідносини, що склалися, стосуються питання реалізації саме ОСОБА_2 свого права на отримання одноразової грошової допомоги й відповідні дії та рішення могли би мати вплив лише на його права та інтереси, тобто, такі правовідносини носять особистий характер. При цьому, зважаючи на смерть ОСОБА_2 , оскарження іншими особами окремих дій чи рішень у рамках таких правовідносин між ним і МВС України є безпідставним із огляду на їх припинення, тому що право на певні види соціальних допомог не входять до складу спадщини, а тому позивач не має до них стосунку. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що саме протиправна відмова МВС України у погодженні висновку про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 позбавила у майбутньому ОСОБА_1 на одержання цієї суми у відповідності до вимог ст.1227 ЦК України, чим і завдала матеріальної шкоди у розмірі еквівалентному соціальній виплаті. У зв`язку зі смертю ОСОБА_2 позивач як його дружина набула право на одержання цієї суми. А тому до позивача перейшли і всі інші права, які безпосередньо пов`язані з одержанням чи не одержанням цієї суми, що у свою чергу і призвело до виникнення спірних правовідносин між ОСОБА_1 та МВС України. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 

Справа розглядалася судом першої інстанції у порядку спрощеного позовного провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник – адвокат Павлишин М. О. у судовому засіданні не погодилися з доводами апеляційної скарги і вважають, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Представник третьої особи – Герасимюк О. В. підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі МВС України, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить задовольнити апеляційну скаргу МВС України, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідач (апелянт) у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а оскаржуване рішення – скасувати з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 проходив службу в органах внутрішніх справ України та 13 жовтня 2000 року отримав травми при виконанні службових обов`язків, пов`язаних із безпосередньою участю в боротьбі зі злочинністю.
При первинному медичному огляді ОСОБА_2 встановлено ІІІ групу інвалідності та 16 серпня 2004 року ЛОД НАСК «Оранта» здійснено виплату страхової суми у розмірі 87107,40 грн. 
11 червня 2013 року під час повторного огляду МСЕК ОСОБА_2 встановлено ІІ групу інвалідності, у зв`язку з чим призначено одноразову грошову допомогу в розмірі 116592,00 грн і виплачено (враховуючи раніше отриману страхову суму) 29484,00 грн.
24 липня 2017 року ОСОБА_2 встановлено І групу інвалідності (підгрупа «В», травма пов`язана з виконанням службових обов`язків, безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №353431 від 24 липня 2017 року, виданою на підставі акта огляду МСЕК №994. 
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 12 ААА №002172 від 04 жовтня 2017 року ступінь втрати працездатності ОСОБА_2 – 85% (з урахуванням 70% встановлених 23 грудня 2013 року), що встановлено на підставі акта МСЕК №1276.
08 листопада 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з заявою (рапортом) про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з установленням вищої групи інвалідності (І групи), оскільки захворювання (травма), яке спричинило встановлення йому вищої групи інвалідності, він отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до листа МВС України від 29 грудня 2017 року № 15/2-5006 (за підписом директора Департаменту фінансово-облікової політики), за наслідками розгляду матеріалів з питання призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги прийнято рішення про їх повернення, як таких, що не відповідають вимогам закону. 
Такий висновок відповідача мотивований тим, що з дати первинного огляду МСЕК пройшло більше двох років, що за умовами п.4 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850, не дає ОСОБА_2 право на отримання грошової допомоги у більшому розмірі.
17 травня 2018 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 травня 2018 року серії НОМЕР_1 . 
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , що  підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 вересня 1975 року серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою від 22 серпня 2018 року №17582 ОСОБА_1 є вдовою                          ОСОБА_2 – ветерана органів внутрішніх справ. 
ОСОБА_1 , вважаючи, що її покійний чоловік у встановленому порядку реалізував своє право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому вищої групи інвалідності, однак внаслідок протиправних дій відповідача був позбавлений відповідної грошової виплати, звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача суми невиплаченої одноразової грошової допомоги як завданої їй матеріальної шкоди.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що дії МВС України щодо відмови у погодженні висновку про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності є протиправними та у подальшому призвели до завдання ОСОБА_1 , дружині покійного ОСОБА_2 , матеріальної шкоди на суму невиплаченої одноразової грошової допомоги, тому така завдана матеріальна шкода у розмірі 304408,00 грн підлягає стягненню з відповідача на користь   ОСОБА_1 .
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
До набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію», тобто до                          07 листопада 2015 року, порядок виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції було врегульовано ст.23 Закону України «Про міліцію» та Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2015 року № 850.
Відповідно до ст.23 Закону України «Про міліцію» у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності І групи, в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
На виконання зазначеної норми Кабінет Міністрів України постановою №850 від 21 жовтня 2015 року затвердив Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції. 
Згідно з п.2 Порядку №850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п.3 Порядку №850 грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
П.4 Порядку №850 передбачає, що якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
П.7-11 Порядку №850 передбачають, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
- заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
- довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
- довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
- акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
- документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України)  (п.7 Порядку №850).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції:
- витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу;
- витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції (п.8 Порядку №850).
МВС в місячний строк після надходження зазначених у п.8 Порядку №850 документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених п.14 Порядку №850, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови (п.9 Порядку №850).
Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (п.10 Порядку №850).
Виплата грошової допомоги проводиться шляхом перерахування органом внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, суми виплати на рахунок, відкритий особою, якій призначається грошова допомога, в установі банку або через касу органу внутрішніх справ (п.11 Порядку №850).
Згідно з п.5 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про національну поліцію» (набрав чинності 07 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про міліцію».
Разом з тим, за змістом п.15 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення»» Закону України «Про Національну поліцію» право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».
Таким чином, Порядком № 850 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби.
При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Особа, яка проходила службу в міліції і якій встановлена інвалідність, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або після звільнення із служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, має право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється органом внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції на підставі Порядку № 850.
Отже, за особою, яка проходила службу в міліції,  зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію» відповідно до Порядку №850, виходячи з положень якого, обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 , який проходив службу в органах внутрішніх справ України, 24 липня 2017 року встановлено І групу інвалідності (травма пов`язана з виконанням службових обов`язків), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААА №353431 від 24 липня 2017 року, виданою на підставі акта огляду МСЕК №994. 
08 листопада 2017 року ОСОБА_2  звернувся до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області зі заявою (рапортом) про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням І групи інвалідності, оскільки захворювання (травма), яке спричинило встановлення йому вищої групи інвалідності, він отримав під час проходження служби в органах внутрішніх справ.
Однак листом № 15/2-5006 від 29 грудня 2017 року МВС України повідомило Сидорука ОСОБА_3 . І., що за наслідками розгляду матеріалів з питання призначення йому одноразової грошової допомоги, які були надіслані Ліквідаційною комісією  ГУМВС України у Львівській області відповідно до п.8 Порядку №850, прийнято рішення про їх повернення, як таких, що не відповідають вимогам закону. 
ОСОБА_2 рішення МВС України, оформлене листом № 15/2-5006 від 29 грудня 2017 року, у судовому чи іншому порядку не оскаржив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17 травня 2018 року серії НОМЕР_1 . 
Після смерті ОСОБА_2 його дружина ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом, оскільки вважала, що, звернувшись з заявою (рапортом) 08 листопада 2017 року до Ліквідаційної комісії ГУМВС України у Львівській області, її чоловік реалізував своє право на отримання спірної допомоги.
Однак колегія суддів звертає увагу, що рішення про виплату ОСОБА_2 спірної допомоги МВС України відповідно до Порядку №850 прийнято не було, і такі дії чи бездіяльність відповідача ОСОБА_2 оскаржені не були, що в свою чергу виключає можливість відновити порушене право ОСОБА_2 , за захистом якого він не звертався.
Крім того, п.9 Порядку №850 передбачає, що виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням працівникові міліції інвалідності здійснюється на підставі наказу керівника органу внутрішніх справ про виплату такої допомоги, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, після отримання від МВС України відповідного рішення.
Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що, оскільки рішення про призначення ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності МВС України прийнято не було, керівником органу внутрішніх справ, у якому проходив службу ОСОБА_2 , не виносився наказ про виплату такої допомоги, як це передбачено п.9 Порядку №850, тому ОСОБА_1 , як дружина покійного ОСОБА_2 , не могла набути право на отримання спірної допомоги, й невиплата такої допомоги її чоловіку не може розцінюватися у цьому випадку як завдання їй матеріальної шкоди.
Таким чином, доводи апеляційної скарги МВС України щодо безпідставності стягнення на користь позивача суми завданої матеріальної шкоди, пов`язаної з невиплатою ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому І групи інвалідності, є обгрунтованими та такими, що спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України задовольнити. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2020 року у справі №1.380.2019.004650 скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
Судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 13 липня 2020 року.