Номер провадження: 22-ц/813/6464/20 
Номер справи місцевого суду: 494/240/20
Головуючий у першій інстанції Лебединський С. Й.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дрішлюка А.І.,
за участю секретаря – Сороколет Ю.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 18 березня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, зацікавлена особа Новоселівська сільська рада Березівського району Одеської області, 

ВСТАНОВИВ:
Заявник, звернувшись до суду із цією заявою 02 березня 2020 р., просив встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт постійно проживання ОСОБА_1 разом із своїм батьком ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, станом на 30 червня 1999 року.
На обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що після смерті батька ОСОБА_2 відкрилась спадщина, а саме житловий будинок у с. Зброжківка Березівського району Одеської області. Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, він отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю його реєстрації за місцем проживання батька.
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 18 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
В доводах апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції не досліджував докази у справі.
У судове засідання, призначене на 02 вересня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи. Від сторін у справі заяв про відкладення справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 14 вересня 2020 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.
Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до припису п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Залишаючи заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції послався на наступні обставини.
Відповідно до приписів ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру … .
Заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками вказані ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .
Як встановлено у судовому засіданні у суді першої інстанції і виходячи з пояснень заявника, він бажає отримати спадщину після смерті батька ОСОБА_2 у виді житлового будинку у с. Зброжківка Березівського району Одеської області, однак не може реалізувати своє право на спадщину у нотаріуса.
Як вбачається з роз`яснень завідувача Березівської державної нотаріальної контори Одеської області, заявник ОСОБА_1 пропустив строк встановлений на прийняття спадщини встановлений ст.1270 ЦК України, у зв`язку з чим йому рекомендовано звернутися до суду з питань надання йому додаткового строку на прийняття спадщини.
Також, судом першої інстанції встановлено, що рішенням народного суду Березівського району від 25 вересня 1959 року було визнано укладеним договір купівлі продажу житлового будинку (землянки) у с. Зброжківка Березівського району Одеської області між ОСОБА_4 з одного боку та колгоспом ім. Шевченко з другого боку, який ухилився від нотаріального посвідчення договору. Було зобов`язано ОСОБА_4 посвідчити договір купівлі-продажу землянки в нотаріальній конторі.
Крім цього актом державного нотаріуса від 25 листопада 1959 року було засвідчено, що договір купівлі-продажу землянки між ОСОБА_4 і колгоспом ім. Шевченко є оформленим.
Статтею 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 6 ст. 294, ч. 4 ст. 315 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають подати позов на загальних підставах.
Спір про право - це спір, що пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.
Відповідні роз`яснення містяться у п.1 ч. 3 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», з подальшими змінами та доповненнями, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
На думку суду першої інстанції доведення заявником свого не визнаного права на спадщину є саме тими обставинами, що свідчать про спір про право цивільне.
Суд першої інстанції дійшов до такого висновку, оскільки надані заявником рішення народного суду Біляївського району від 25 вересня 1959 року та нотаріальний акт не містять ні назви вулиці ні номеру житлового будинку (землянки), яку оформляла ОСОБА_4 ..
Крім цього, в поданій заяві або в матеріалах справи відсутні будь-які підтвердження родинних стосунків між заявником і особою, що оформляла на себе житловий будинок (землянку) - ОСОБА_4 ..
Однак колегія суддів повністю погодитись із висновками суду першої інстанції не може з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Згідно пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.
Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. 
Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом з батьком ОСОБА_2 є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2  його батька ОСОБА_2 , зокрема з метою наступного вирішення питання про оформлення права власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті останнього.
Згідно частин першої, другої, третьої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно – за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. У разі якщо на об`єкті нерухомого майна на момент відкриття спадщини знаходиться рухоме майно, що входить до складу спадщини, таке рухоме майно переходить у власність територіальної громади, якій передано нерухоме майно.
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.
Однак суд першої інстанції на вказані положення законодавства уваги не звернув, а саме: не з`ясував наявність спадкової справи після смерті батька ОСОБА_2 та після смерті ОСОБА_4 , не з`ясував позицію Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області, а також не з`ясував чи була спадщина визнана відумерлою. 
Залишаючи заяву без розгляду, суд першої інстанції не врахував вищевказаного, що призвело до передчасного висновку про наявність спору про право.
За таких обставин, судом порушено норми процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, дає підстави для скасування ухвали суду, оскільки перешкоджає подальшому провадженню у справі, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 18 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 14 вересня 2020 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                                       А.І. Дрішлюк