Ухвала
 
05 серпня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/5757/15-ц
провадження № 61-11469св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І., 
суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач  за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом)- Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», 
відповідач  за первісним позовом - ОСОБА_1 , 
відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
розглянув клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про розгляд справи № 759/5757/15-ц  за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»  про визнання договору поруки припиненим, у  судовому засіданні з викликом сторін, 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
У серпні 2015 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов, який підписаний представником  ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки припиненим. 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року первісний позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1  на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту у розмірі 35 619,92  дол. США і 44 448,18 грн, судовий збір у розмірі 3 654,00 грн. У задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до  ОСОБА_2 про стягнення як з поручителя кредитної заборгованості відмовлено. Зустрічний позов  ОСОБА_2  до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання припиненим договору поруки задоволено і визнано припиненим договір поруки. Вирішено питання про стягнення судового збору
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва  від 24 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1   відхилено.
Рішення Святошинського районного суду м. Києві від 10 лютого 2016 року залишено без змін.
У червні 2016 року   ОСОБА_1   подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_4 .
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 червня 2016 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу № 759/5757/15-ц, виконання рішення Святошинського  районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду            м. Києва від  24 травня 2016 року зупинено до закінчення касаційного провадження по справі.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2016 року справу призначено до судового розгляду.
У січні 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3   подав до касаційного суду клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін. 
У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.
Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).
Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.
ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 -                                ОСОБА_3 . 
Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3   у задоволенні клопотання про розгляд справи № 759/5757/15-ц у судовому засіданні з викликом сторін. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                            В. І. Крат
Судді:                                                                                        І. О. Дундар 
                                                                                              В. І. Журавель
                                                                                              Є.В. Краснощоков
                                                                                                                        М. М. Русинчук