ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/987/20  Номер провадження 22-ц/814/1951/20	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.
       Секретар – Зеленська О.І.

за участю: представника відповідача – Департаменту патрульної поліції - Тимошенко О.О.
представника позивача - адв. Жолонко О.В.

розглянула в порядку позовного провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції
на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06 липня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 06.10.2019 року лейтенантом поліції Меренковим Д.Ю. батальйону ПП у м. Кременчук УПП Полтавської області винесено постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Вказана постанова була оскаржена ОСОБА_1 та рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2019 року вона залишена без змін, а позовна заява без задоволення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року, постановf серії ЕАК №1592812 від 06.10.2019 року, винесену інспектором 3 роти батальйону ПП в м. Кременчук про притягнення до адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 скасована як протиправна, а провадження по справі закрито. 
Зазначає, що протиправне притягнення його до адміністративної відповідальності завдало йому значних моральних страждань, які полягали у приниженні честі та гідності з приводу доказування своєї невинуватості, через що було порушено нормальний спосіб життя, у зв`язку з чим позивачу діями працівника патрульної поліції завдано моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінює в 5000 грн.
З урахуванням наведеного прохав стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади -Департаменту патрульної поліції та вирішити питання судового збору.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 06 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади, задоволено частково.
Стягнуто з Держави в особі Департаменту патрульної поліції через Державне казначейство України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 2102 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції.
Судовий збір покладено на державу.

З цим рішенням не погодився відповідач, представник якого в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Зауважує, що вказаними судовими рішеннями від 18.12.2019 року та від 21.01.2020 року не визнано протиправними дії поліцейського, яким було винесено відповідну постанову про накладення адміністративного стягнення, а саме по собі накладення штрафу на особу та його скасування не може свідчити про спричинення моральної шкоди.
Окрім того, вказує, що позивач не брав участі у розгляді справи як в місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції, відтак, жодних душевних страждань з приводу доказування своєї невинуватості не зазнав. А посилання позивача на втрату сну, підняття тиску, порушення нормального життєвого ритму, належними доказами не доведено.
Вважає, що усі дії інспектора патрульної поліції щодо зупинки транспортного засобу та розгляд справи про адміністративне правопорушення, врегульовані нормами чинного законодавства, відтак, є законними та вмотивованими.

У судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримала та прохала її задовольнити.
Представник позивача апеляційну скаргу не визнав та прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 06.10.2019 року інспектором 1 батальйону 3 роти БПП у м. Кременчук УПП Полтавської області лейтенантом поліції Меренковим Д.Ю було винесено постанову серії ЕАК №1592812 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,00 грн. 
Підставою для накладення вказаної постанови стало те, що 06.10.2019 року об 11 год. 17 хв., ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «LEXUS LX 570» на 63 км. автодороги М-22 «Полтава - Олександрія» в с. Андрійки Козельщинського району Полтавської області рухався зі швидкістю 76 км/год, перевищивши обмеження швидкості руху в даному населеному пункті на 26 км/год, чим порушив вимоги п.12.4 ПДР.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2019 року у справі №554/9418/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Меренкова Дмитра Юрійовича БПП у м. Кременчуці УПП Полтавської області про визнання протиправною і скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, залишено без задоволення, а постанову про адміністративне правопорушення серії ЕАК № 1592812 від 06.10.2019 року, винесену інспектором, лейтенантом поліції Меренковим Дмитром Юрійовичем БПП у м. Кременчуці УПП Полтавської області стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст.122 КУпАП, без змін (а.с.40-42).

У подальшому, постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задоволено.
Постанову Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2019 року по справі № 554/9418/19 року, скасовано.
Прийнято нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 до лейтенанта поліції Меренкова Дмитра Юрійовича БПП у м. Кременчуці УПП Полтавської області про визнання протиправною та скасування постанови.
Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАК №1592812 від 06.10.2019 року, винесену інспектором 3 роти батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Меренковим Дмитром Юрійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП України, у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення закрито (а.с.13-19).

Відтак, позивач ОСОБА_1 після винесення апеляційною інстанцією постанови в адміністративній справі №554/9418/19 від 21.01.2020 року звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що йому діями відповідача, була спричинена моральна шкода, яка полягає у незаконному притягненні до адміністративної відповідальності за дії, які він не вчиняв, та йому довелось 76 днів доводити свою невинуватість, чим ОСОБА_1 спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі та гідності та призвели до порушення нормального життєвого ритму позивача.

Задовольняючи позов частково місцевий суд виходив із доведеності позивачем факту спричинення йому моральної шкоди, внаслідок здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення, що призвело до приниження честі, гідності позивача, моральних переживань, фізичних страждань. При визначенні розміру відшкодування суд зауважував, що, виходячи з факту нетривалості порушення життєвого ритму позивача, пов`язаного з адміністративним провадженням у справі, а також незначний розмір штрафу – 255 грн., що загрожував позивачу, що не міг суттєво вплинути на порушення нормальних життєвих стосунків, враховуючи матеріальний стан позивача, компенсація в розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2102 грн. буде відповідати вимогам законності.

Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, на підставі статті 1174 ЦК України, відшкодовується державою.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому слід виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, зокрема завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Вирішуючи вказаний спір, місцевий суд, відповідно до положень статті 82 ЦПК України, правильно врахував, що постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 21.01.2020 року по справі №554/9418/19 встановлено незаконність дій працівника патрульної поліції щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та скасовано постанову серії ЕАК №1592812 від 06.10.2019 року, винесену інспектором 3 роти батальйону патрульної поліції в м. Кременчук Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Меренковим Д.Ю..
У цьому контексті здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження. 
При цьому, відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення накладеного штрафу.

Відтак, установивши, що ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу працівником патрульної поліції безпідставно, у зв`язку з чим був вимушений доводити у судовому порядку свою невинуватість у порушенні Правил дорожнього руху, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». 

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості (ст.23 ЦК України).

Так, визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачеві моральної шкоди, суд обгрунтовано виходив із засад розумності, виваженості та справедливості. 
В оскаржуваному рішенні вірно вказано, що за доведеності фату нетривалості порушення життєвого ритму позивача, пов`язаного з адміністративним провадженням у справі, а також незначний розмір штрафу – 255 грн., що загрожував позивачу, що не міг суттєво вплинути на порушення нормальних життєвих стосунків, розмір відшкодування в однин прожитковий мінімум для працездатних осіб у сумі - 2102 грн. є обґрунтованим.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, висвітленій у постанові від 26 серпня 2020 року по справі №544/964/18. 

Доводи апеляційної скарги стовно того, що судовими рішеннями від 18.12.2019 року та від 21.01.2020 року не визнано протиправними дії поліцейського, яким було винесено відповідну постанову про накладення адміністративного стягнення, а саме по собі накладення штрафу на особу та його скасування не може свідчити про спричинення моральної шкоди, колегія суддів оцінює критично, за наведених вище норм права та з урахуванням позиції суду касаційної інстанції в аналогічних правовідносинах.

Сам факт протиправного притягнення особи до адміністративної відповідальності вказує на заподіяння такій особі моральної шкоди, відтак, доказуванню не підлягає. 

Твердження апелянта про те, що усі дії інспектора патрульної поліції щодо зупинки транспортного засобу та розгляд справи про адміністративне правопорушення, врегульовані нормами чинного законодавства, відтак, є законними та вмотивованими, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки таке питання виходить за межі правовідносин в даному спорі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
За таких обставин підстав для скасування рішення місцевого суду з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає. 

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції,- залишити без задоволення.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 06 липня 2020 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак