ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

28 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/5397/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року (суддя суду 1 інстанції Прасов О.О.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якому просив: 
-          стягнути з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 23.09.1999 по 06.10.2000 включно у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з вересня 1999 року по жовтень 2016 року, а саме за: вересень 1999 року у сумі 612,24 грн, жовтень 1999 року у сумі 2116,06 грн, листопад 1999 року у сумі 2047,52 грн, грудень 1999 року у сумі 3840,57 грн, січень 2000 року у сумі 3010,65 грн, лютий 2000 року у сумі 3202,85 грн, березень 2000 року у сумі 3277,46 грн, квітень 2000 року у сумі 2920,67 грн, травень 2000 року у сумі 2849,3 грн, червень 2000 року у сумі 2864,78 грн, липень 2000 року у сумі 2868,21 грн, серпень 2000 року у сумі 3004,79 грн, вересень 2000 року у сумі 2781,26 грн, жовтень 2000 року у сумі 651,17 грн, а всього 36047,53 грн.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав , що  позивачем не надано додатків для відповідача, якими обґрунтовані позовні вимоги. Позивачу встановлено 10-денний строк з моменту отримання ухвали, для усунення зазначених в ній недоліків шляхом подання до суду додатків для відповідача (у повному обсязі), якими обґрунтовані позовні вимоги.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 1 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції, дійшов висновку, що недоліки позивачем у встановлений термін (з урахуванням поштового перебігу) не усунуті. Будь-яких документів, зазначених в ухвалі суду від 11.11.2019 - не надходило; клопотання про продовження строку для усунення недоліків позовної заяви позивач не подавав.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права,  порушення права доступу до суду, просить скасувати ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що у пункті 21 позову ним зазначалося, що копії рішень  які додаються до позову для суду, є у розпорядженні відповідача. Наявність їх у відповідача, як і обізнаність його щодо змісту встановлених цими рішеннями фактів обумовлена тим, що ці рішення стосуються трудових правовідносин між ним та відповідачем. Отже відсутня потреба надавати відповідачу документи, які наявні у нього. Також зазначає, що ці судові рішення є публічно доступними.
При цьому на обґрунтування своєї позиції посилається на положення частини 9 статті 79 КАС України, відповідно якої неподання доказів, які є у розпорядженні учасників справи, не тягне негативних наслідків, якщо ці докази є у відповідного учасника справи, або є публічно доступними. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказуючи на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.  Зазначає, що оскільки позивачем не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі суду про залишення позову без руху, суд першої інстанції  правильно повернув позовну заяву. 
Вказує на помилковість посилання позивача на частину 9 статті 79 КАС України, оскільки це стосується додаткових письмових доказів.
Відповідно до вимог статті 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.
Перевіривши судове рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
За приписами частин 1 та 4 статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до частин 1-ч.2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Отже, що метою залишення позову без руху є усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання.
Разом з цим, обставини, які свідчать про недодержання вимог, передбачених процесуальним законодавством для звернення до суду, мають бути такими, що перешкоджають відкриттю провадження у справі.
Недоліки, що є неістотними і які можуть бути усунуті в процесі підготовки справи до судового розгляду або під час розгляду справи не можуть бути перешкодою для відкриття провадження у справі.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви суд першої інстанції, дійшов висновку, що позивачем не усунуті недоліки зазначені в ухвалі про залишення позову без руху. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції  про наявність підстав для повернення позовної заяви з огляду на таке.
Положеннями частини 1  статті 161 КАС України  встановлено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.
Водночас, згідно з положеннями частини 9   статті 79 КАС України  копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Отже, законодавцем встановлено імперативний обов`язок позивача подавати докази  разом з позовною заявою, обґрунтування належності доказів в такому випадку може бути наведено в заявах по суті справи, визначених Главою  1  Розділу  ІІ КАС України, зокрема позовній заяві.
Як випливає з матеріалів справи, у пункті 21 позовної заяви ОСОБА_1 зазначено, що копії рішень додаються до позову для суду, вони є у розпорядженні відповідача. 
Позивач стверджує, що  вказані судові рішення  стосуються трудових правовідносин між ним та відповідачем та вони наявні у відповідача. Отже відсутня потреба надавати відповідачу документи, які наявні у нього. Також зазначає, що ці судові рішення є публічно доступними.
Проте, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначену обставину та дійшов  помилкового висновку про наявність недоліків позовної заяви щодо ненадання копій судових рішень для відповідача та в подальшому наявність підстав для повернення позову. 
При цьому, судом апеляційної інстанції враховується, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 грудня 2018 року у справі №П/9901/736/18 наголосила, що виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення адміністративного позову з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 4 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції скасовує її і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо встановлено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов помилково висновку про наявність підстав для повернення позову, судом допущено порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що є підставо для скасування ухвали суду, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 241-245,    250,    315,    320,  321,    322,    327,    329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2019 року - скасувати.  Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати постановлення та відповідно до частини 2  статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко