ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року	Львів	Справа № 347/1114/19 пров. № А/857/4755/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                                                    Кухтея Р.В.
суддів:                                                                      Носа С.П., Шевчук С.М.
з участю секретаря судового засідання:            Ігнатищ Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року (ухвалене головуючим-суддею Гундяком В.Д., час ухвалення судового рішення 16 год 44 хв у м. Івано-Франківську, дата складання повного тексту судового рішення 25 березня 2020 року) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій Головного управління ДФС в Івано-Франківській області (далі - ГУ ДФС в Івано-Франківській області) №0004481407 від 28.05.2019 та податкове повідомлення-рішення №0004471407 від 28.05.2019.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 адміністративний позов було задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що проведеною перевіркою встановлено порушення порядку проведення розрахунків за товари у сфері громадського харчування, зокрема, проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій, видача розрахункового документу невстановленого зразка та продаж алкогольних напоїв особами, які не досягли 18-річного віку. Також, вказує, що суд першої інстанції надав неправильну оцінку висновкам Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05.08.2019 по справі №347/1024/19, оскільки вказане судове рішення не має преюдиційного значення для даної справи. Відповідальність фізичної особи, яка передбачена Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та відповідальність суб`єкта господарювання, передбачена Податковим кодексом України (далі – ПК України) та Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» №265/95-ВР від 06.07.1995 (далі – Закон №265/95-ВР), є різними за своєю правовою природою, порядок та підстави притягнення до яких реалізуються за окремими процедурами, врегульованими різними нормативно-правовими актами. Отже, звільнення позивача від відповідальності, передбаченої КУпАП не може слугувати підставою звільнення його від фінансової відповідальності, передбаченої ПК України та Законом №265/95-ВР. Також, варто врахувати, що ч.4 ст.78 КАС України застосовується лише до особи, стосовно якої постановлено відповідний вирок або прийнято постанову, а тому обов`язковим є лише обставини щодо безпосередньо цієї особи ( ОСОБА_1 ), а не щодо іншої особи ( ОСОБА_2 ).
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Крім того, позивач подав заяву, в якій просить відтворити технічний запис судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду .
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Гавадзина М.В., який підтримав апеляційну скаргу, позивача ОСОБА_1 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення змінити в частині мотивів задоволення позову, виходячи з наступного.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі – ФОП) 02.11.2006 за №21110000000002192, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію ФОП серії В02 НОМЕР_1 090173.
На підставі наказу №712 від 07.05.2019 ГУ ДФС в Івано-Франківській області була проведена фактична перевірка відпочинкового комплексу «Синевір», розміщеного за адресою : вул. Косівська, 1 с. Черганівка, Косівський район.
На підставі п.п.80.2.2, п.п.80.2.5 п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України та наказу №712 від 07.05.2019 податковим органом видано направлення на перевірку №717 від 07.05.2019, в якому зазначено про проведення перевірки відпочинкового комплексу «Синевір», розміщеного за адресою : вул. Косівська, 1 с. Черганівка, Косівський район, тривалістю 10 діб. Проте, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я, ОСОБА_1 просив перевірку здійснити 13.05.2019.
За результатами фактичної перевірки, контролюючим органом було складено акт №090062 від 13.05.2019, яким встановлено порушення проведення розрахункової операції на повну суму покупки без застосування реєстратора розрахункових операцій, видачу розрахункового документу невстановленого зразка та продаж алкогольних напоїв особами, які не досягли 18-річного віку.
На підставі вказаного акту ГУ ДФС в Івано-Франківській області було прийнято рішення про застосування фінансових санкцій №0004481407 від 28.05.2019, яким до позивача застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн та податкове повідомлення-рішення №0004471407 від 28.05.2019, яким до позивача застосовано штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, норм регулювання обігу готівки та застосування реєстраторів на суму 1 грн.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інтенції виходив з того, що відсутність у діях позивача складу правопорушення, зокрема, об`єктивної сторони – не доведення факту вчинення протиправних дій та бездіяльності ОСОБА_2 , закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно цієї особи, виключає склад правопорушень, які були встановлені відповідачем та зафіксовані в акті перевірки, що свідчить про безпідставність застосування до нього штрафних санкцій оспорюваними рішеннями.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, разом з тим, не може погодитись з мотивами, які були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як слідує з положень п.1 ч.2 ст.2 КАС України, суди перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, в першу чергу повинні з`ясувати, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Наведена вимога відноситься до завдань та основних засад адміністративного судочинства, на яких побудований адміністративний процес та є необхідною для забезпечення верховенства права.
Як зазначалось вище, 07.05.2019 начальником ГУ ДФС в Івано-Франківській області було видано наказ №712 та направлення на перевірку №717 про проведення фактичної перевірки відпочинкового комплексу «Синевір», розміщеного за адресою : вул. Косівська,1 с. Черганівка, Косівський район.
Спірним питанням у межах даних правовідносин є належне оформлення наказу та направлення на перевірку, а також наявність у ньому вичерпного переліку відомостей, передбачених п.81.1 ст.81 ПК України.
За змістом п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 ПК України, фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Порядок проведення фактичної перевірки регламентовано ст.80 ПК України, відповідно до якої фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, визначених у п.80.2 ст.80 цього Кодексу.
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється відповідно до статті 81 ПК України.
Умовою допуску посадової особи контролюючого органу до проведення фактичних перевірок за наявності підстав для її проведення, відповідно до абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України, є пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, зокрема, такого документу, як копія наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Виходячи з аналізу наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку, правовою підставою для проведення перевірки є п.п.80.2.2, п.п.80.2.5, п.п.80.2.7 п.80.2 ст.80 ПК України та наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що підстава для проведення перевірки не була доведена до позивача, в наказі на проведення перевірки міститься лише посилання на відповідний підпункт ПК України, без відповідного роз`яснення ким, як і коли отримана відповідна інформація про вчинення порушень, наведених у п.п.80.2.2, п.п.80.2.5, п.п.80.2.7  п.80.2 ст.80 ПК України, яка стала фактичною підставою для проведення перевірки.
Крім того, серед обов`язкових реквізитів наказу про проведення перевірки та направлення на перевірку є зазначення найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку), який перевіряється.
Проте, як в наказі на проведення перевірки, так і у направленні на перевірку не зазначено суб`єкта, який перевіряється, зокрема, прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку. Податковий орган обмежився лише вказівкою на торговий об`єкт – відпочинковий комплекс «Синевир», розташований за адресою : вул. Косівська,1, с.Черганівка, Косівський район.
Наведені вище обставини зумовлюють висновок про те, що наказ про проведення фактичної перевірки та направлення на перевірку не відповідає положенням ПК України щодо його змісту.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 11.09.2018 по справі №826/14478/17.
Стосовно порушень, встановлених ГУ ДПС в Івано-Франківській області у ході проведеної перевірки, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон №265/95-ВР.
Згідно п.1 ч.1 ст.153 Закону №265/95-ВР, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів особами, які не досягли 18 років.
Абзацом сьомим частини другої статті 17 Закону №265/95-ВР передбачена відповідальність за порушення вимог статті 153 цього Закону, а саме фінансові санкції у вигляді штрафу в сумі 6800 грн.
Частиною четвертою статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції, визначеної законами України.
Механізм застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №265/95-ВР, визначений Порядком застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону №265/95-ВР, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №790 від 02.06.2003.
Так, згідно п.5 Порядку №790, підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
З матеріалів справи видно, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій №0004481407 від 28.05.2019 стали висновки податкового органу про те, що позивачем порушено п.1 ч.1 ст.153 Закону №265/95-ВР, зокрема, продаж горілки «Неміров» на суму 48 грн особою, яка не досягла 18-ти років, а саме : офіціанткою ОСОБА_2 , підтвердженням чого є рахунок №3К67931 від 08.05.2019, де зазначено реквізити «Синевир».
Також, вказану операцію не було проведено через РРО, чим порушено п.1-2 ст.3 Закону №265/95-ВР та винесено податкове повідомлення-рішення №0004471407 від 28.05.2019.
Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.
Колегія суддів погоджується з доводами позивача про наявність у межах спірних правовідносин обставин, які мають преюдиційне значення, встановлені рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської від 05.08.2019 по справі №347/1024/19, яким закрито провадження по справі відносно ОСОБА_2 на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1551 КУпАП.
Вказаним рішенням встановлено, що як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_2 , остання не перебуває в трудових відносинах із ФОП ОСОБА_1 , чи ФОП ОСОБА_3 , а фактично є учнем ДНЗ «Кутський професійний ліцей» та відповідно до типового договору від 05.04.2019, укладеного в особі директора ліцею ДНЗ «Кутський професійний ліцей» ОСОБА_4 та рестораном «Синевір» ФОП ОСОБА_3 , у період з 10.04.2019 по 21.06.2019 ОСОБА_2 направлена для проходження виробничого навчання, виробничої практики в ресторані «Синевір»  с. Черганівка ФОП ОСОБА_3 .
Відповідно до даної постанови у справі про адміністративне правопорушення відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази, якими підтверджується вина ОСОБА_2 у вчинені правопорушення, у суду відсутня можливість встановити факт вчинення нею інкримінованого їй адміністративного правопорушення та наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1551 КУпАП.
Частиною шостою статті 78 КАС України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої така ухвалена, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
З огляду на вищевикладене, відповідно до ч.4 ст.317 КАС України є підстави для зміни мотивувальної частини оскаржуваного рішення в частині мотивів задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року по справі №347/1114/19 змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 16.07.2020.