Ухвала
 
22 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 183/813/17
провадження № 61-13445ск20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:                                                 
Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», в якому просить стягнути з відповідача спричинену йому матеріальну шкоду у розмірі 13 052, 90 грн, витрати за послуги спеціаліста у розмірі 1 000 грн, а також сплачений судовий збір.
 
Позов мотивований тим, що 12 лютого 2016 року о 08:05 годині біля буд. № 6 на вул. 195 Стрілкової Дивізії в м. Новомосковську Дніпропетровської області, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Fiesta», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечної дистанції, порушуючи пункт 13.1 Правил дорожнього руху, скоїла зіткнення з автомобілем «Dacia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача. Постановою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинення правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.
 
На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «СТ «Арсенал Страхування», в зв`язку з чим позивач звернувся на адресу зазначеної страхової компанії з заявою щодо здійснення організації заходів, направлених на оцінку та відшкодування шкоди. 02 березня 2016 року висновком спеціаліста автотоварознавця на замовлення позивача був складений висновок, у відповідності до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням зносу становить 16 309,94 грн, без урахування зносу 26 490,07 грн. Фактична ж вартість відновлюваних робіт пошкодженого автомобіля «Dacia», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 26 305 грн. Позивач посилається на те, що страховою компанією здійснено страхове відшкодування спричиненої майнової шкоди у розмірі 13 252,10 грн, що становить вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу. Разом з тим, фактичні витрати позивача з ремонту пошкодженого транспортного засобу перевищують розмір сплаченого страхового відшкодування, тому позивач вважав, що відповідач зобов`язаний відшкодувати йому різниці між вартістю відновлюваних робіт та страховою виплатою.
 
Посилаючись на вимоги статті 1194 ЦК України, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь матеріальні збитки у розмірі 13 052,90 грн та витрати за послуги спеціаліста у розмірі 1 000 грн.
 
Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду мотивовано тим, що коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 вартість відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу в розмірі 13 052, 90 грн, витрати на оплату експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 000 грн та судовий збір в розмірі 1 600 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СТ «Арсенал Страхування» судовий збір в розмірі 960 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, щопозивач отримав від ПрАТ «СТ «Арсенал Страхування» страхове відшкодування, якого не достатньо для повного відшкодування шкоди, завданої відповідачем у результаті дорожньо-транспортної пригоди.
 
04 вересня 2020 року ОСОБА_1  за допомогою засобів поштового зв`язку звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року в указаній вище справі.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом позову є стягнення збитку заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ціна позову у даній справі становить 14 052,90 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 х 100 = 210 200).
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункт «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції, внаслідок ухвалення оскаржуваного рішення, формування єдиної правозастосовчої практики не дають підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки заявником не наведено даних щодо фундаментального значення цього питання.
 
Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не навів інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.
 
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не встановлено, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування», про стягнення збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         А. І. Грушицький
 
                                                                                                             І. В. Литвиненко
 
                                                                                                             І. М. Фаловська