ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1372/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/3748/17 Категорія: 301030600 	Гудзенко В. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       18 серпня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 

                         Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар: Попова М.В. 
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідачі - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Уманської міської ради; 
особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ; 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Уманської міської ради про незаконну забудову, 

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Уманської міської ради про незаконну забудову. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він являється одним із співвласників садиби по  АДРЕСА_1 . Власник кв.4 -  ОСОБА_2  самочинно збудувала навіс з металоконструкцій без узгодження необхідних документів на земельну ділянку та вчинила самовільну приватизацію. Її споруда змінила архітектурний фасад будинку і внесла зміни в порядок загального користування спільною власністю. По даному факту він звернувся до Уманської міської ради і частково отримав нейтральну відповідь, як підтвердження по виконанню своїх обов`язків по його заяві. Вважає, що це суперечить ст. 376 ЦК України та ст.152,154 ЖК України.
Просив суд визнати навіс ОСОБА_2 самочинним будівництвом без права власності на нього, як незаконну забудову. Зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинний навіс, а земельну ділянку привести до попереднього стану протягом місяця. Судовий збір стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення мотивоване тим, що відповідно до переліку будівельних робіт затверджених Постановою КМУ № 406 від 07.06.2017 року, навіс з металоконструкцій не потребує документів, що дає право на його виконання, та після закінчення якого об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. 
Крім того, позивач звертаючись до суду з зазначеним позов не вказав, в чому полягає порушення його прав та інтересів зі сторони відповідачів та законність захисту його прав у спосіб визначений в позовній заяві.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, та просив скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року і ухвалити нове рішення про залишення позову без розгляду на підставі статті 257 ЦПК України. Судовий збір стягнути з відповідача в дохід держави. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що провадження відкрито 06 листопада 2017 року і тривалий час знаходилося в підвішеному стані через тиск і переслідування. Розгляд справи поновлено 03 червня 2019 року і завершено 08 липня 2020 року неправосудним по формі і змісту рішенням. Така особлива маніпуляція привела до дискримінації, позбавила права повторного звернення, утиску і приниженню, а відповідач отримав рішення без судового розгляду і можливість продовжити неподобство.
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу сторони не скористалися.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Сторони в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені в передбаченому законом порядку. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється одним із співвласників садиби по АДРЕСА_1 .
Згідно листа відділу державного архітектурно - будівельного контролю Уманської міської ради від 05 грудня 2016 року встановлено, що ОСОБА_2 біля своєї частини будинку, що по АДРЕСА_1 , встановила навіс з металоконструкцій.
ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом зазначив, що ОСОБА_2 без узгодження та необхідних документів збудувала металевий навіс, який змінив фасад будинку.
Згідно статтей 26, 27 та 29 ЗУ « Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року №3038-VI та постанови Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року №553 « Про затвердження Порядку здійснення державного архітектурно - будівельного контролю », державний архітектурно - будівельний контроль здійснюється за будівельними роботами на об`єктах проектування та будівництво, яких повинно здійснюватись на підставі будівельного паспорта або містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.
На встановлення малих архітектурних форм ( тимчасових споруд ) з полегшених конструкцій ( металу, та ін. ) вказані документі не видаються.
Згідно частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Постановою КМУ № 406 від 07 червня 2017 року, затверджено Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Пунктом 6 зазначеної Постанови визначено перелік об`єктів(щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків),для будівництва яких не потрібно отримувати дозвільні документи та які не потрібно вводити в експлуатацію: зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів; свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиралень, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ґанків. 
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки навіс з металоконструкції не потребує документів, що дає право на його виконання, та після закінчення якого об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.
Крім того, районний суд в своєму рішенні вірно зазначив, що позивач не вказав, в чому полягає порушення його прав та інтересів зі сторони відповідачів.
Що стосується вимог скаржника в апеляційній скарзі в частині залишення позову без розгляду на підставі статті 257 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до норми частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 5 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Отже, суд може залишити без розгляду позов особи за заявою, поданою до початку розгляду справи по суті.
Апеляційним судом переглядається заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року, яким позов ОСОБА_1 уже вирішено, а отже, справу розглянуто по суті. Тому апеляційним судом позов ОСОБА_1 з підстав, передбачених статтею 257 ЦПК України, не може бути залишено без розгляду на стадії апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.
Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення судового збору з відповідача в дохід держави, то в даному випадку слід зазначити, що відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку про відмову в задоволенні його апеляційної скарги і залишення без змін рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги компенсується за рахунок держави. Докази наявності інших судових витрат, понесених сторонами, у матеріалах справи відсутні, тому відсутні підстави для їх стягнення.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що доводи, наведені в апеляційній скарзі не дають підстав для встановлення неправильності застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, підстав для скасування або зміни постановленого судом першої інстанції рішення колегія суддів не знаходить.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати,- 

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 липня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Уманської міської ради про незаконну забудову - залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України. 

Судді