ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6492/20 Справа № 210/1206/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Вікторович Н. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Інкорпорація»
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року, яке постановлено суддею Вікторович Н.Ю. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області,відомостей щодо дати складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інкорпорація» (далі ТзОВ «Інкорпорація») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 141 690 грн., завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, посилаючись на отримання ним виробничої травми. Висновком МСЕК від 15 серпня 2011 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, ІІІ група інвалідності. При потворному переогляді висновком МСЕК від 10 жовтня 2012 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. При наступному переогляді висновком МСЕК від 30 жовтня 2013 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. При повторному переогляді висновком МСЕК від 28 жовтня 2015 року позивачу повторно встановлено25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом. Висновком МСЕК від 13 вересня 2017 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково. 
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ТзОВ «Інкорпорація» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди 50 000 грн. є значно заниженим, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди». 
Представник позивача вказує на те, що суд при визначенні розміру моральної шкоди не врахував, що внаслідок отриманої травми позивач відчуває сильний фізичний біль, неодноразово проходив тривалі курси стаціонарного лікування, багаторазово проходив огляди медико – соціальних експертних комісій, однак незважаючи на неодноразові курси лікування анамнез захворювання позивача характеризується загостреннями больового синдрому в травмованих частинах тіла, при госпіталізації до медичних закладів неодноразово фіксувались скарги позивача на біль в поперековому відділі, в пальцях правої кісті, слабкість правої кісті, обмеження рухів в правому лучезап`ястному суглобі, порушення функції ходи. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, на посаді монтажника з монтажу сталевих та ЗБК, внаслідок нещасного випадку, що стався 02 лютого 2011 року, отримав тілесні ушкодження. 
Відповідно до п. 6 Акту форми Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 05 лютого 2011 року, нещасний випадок з ОСОБА_1 стався під час виконання трудових обов`язків 02 лютого 2011 року, внаслідок падіння з висоти три метра позивач отримав тілесні ушкодження (а.с. 19). 
Згідно п.10 Акту, особами, що допустили порушення вимог законодавства про охорону праці є бригадир монтажної бригади ТзОВ «Інкорпорація» ОСОБА_3 , який не мав посвідчення стропальника та не слідкував за дотриманням техніки безпеки робітниками, чим порушив п.3.2. та п.3.4. «Інструкції з охорони праці бригадира; майстер будівельних та монтажних робіт ТзОВ «Інкорпорація» ОСОБА_4 , який не достатньо організовував підготовку виконання виробничого завдання і не проконтролював його виконання, чим порушив вимоги п.3 та п.12 посадової інструкції майстра будівельно – монтажних робіт та машиніст крана ОСОБА_5 , який не мав посвідчення, чим порушив п.22 «Інструкції №13 з охорони праці для машиністів самохідних кранів» (а.с. 21).
Висновком МСЕК від 15 серпня 2011 року позивачу первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, ІІІ група інвалідності (а.с. 10).
При повторному переогляді висновком МСЕК від 10 жовтня 2012 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 11-13). 
При наступному переогляді висновком МСЕК від 30 жовтня 2013 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 14). 
Висновком МСЕК від 28 жовтня 2015 року позивачу повторно встановлено25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом (а.с. 15). 
Висновком МСЕК від 13 вересня 2017 року позивачу повторно встановлено 25% втрати професійної працездатності в зв`язку з трудовим каліцтвом, безстроково (а.с. 16). 
Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 , та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди та з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.  
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманою на виробництві травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.
Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.
Відповідно до п. 10 Акту, встановлено вину працівників підприємства відповідача бригадира монтажної бригади ТзОВ «Інкорпорація» ОСОБА_3 , майстра будівельних та монтажних робіт ТзОВ «Інкорпорація» ОСОБА_4 , та машиніста крана ОСОБА_5 , які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці.
Відповідно до висновку МСЕК від 16 серпня 2011 року, позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, ІІІ група інвалідності.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач ТзОВ «Інкорпорація» повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».
Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини – головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).
Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.
Зокрема, судом враховано, що позивач внаслідок ушкодження здоров`я змушений постійно приймати ліки та звертатись до лікарів, тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, оскільки він відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування, відсоток втрати професійної працездатності, конкретні обставини по справі, та вірно визначив розмір моральної шкоди,яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 50 000 гривень.
Тому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача щодо необґрунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом, з вищенаведених підстав. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: