УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 669/317/18
Провадження № 22-ц/4820/796/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 липня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів
судової палати з розгляду цивільних справ:
П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Янчук Т.О.
секретар судового засідання Садік Н.Д.
за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 669/317/18 за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Артем і Я» на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року (суддя Король О.В.) у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Артем і Я» до Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконними наказів та скасування права власності на земельні ділянки, зобов`язання вчинити певні дії.
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:
У березні 2018 року ФГ «Артем і Я» звернулося до суду з позовом до Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності, визнання незаконними рішень та скасування права власності на земельні ділянки, зобов`язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначалось, що ФГ «Артем і Я» є юридичною особою, яке не має у своїй власності земель та здійснює господарську діяльність, орендуючи землю у власників земельних часток (паїв) та органів місцевого самоврядування. ФГ «Артем і Я» утворилося після реорганізації та припинення діяльності колишньої агрофірми імені Б. Хмельницького смт. Білогір`я, майно якої було розпайоване між її колишніми членами і вже виділене в натурі його пайовикам. При цьому зазначає, що виділення проводилося згідно із Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (з подальшими змінами і доповненнями) та Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки», будь-які спори щодо виділення майна між колишніми членами були відсутні.
Як зазначає позивач, частина нерухомого майна, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , в тому числі свинарник-маточник з прибудовами та заправками ПММ було виділено пайовикам членам колишньої агрофірми імені Б. Хмельницького, викуплено ФГ «Артем і Я» та передано йому цілісним майновим комплексом на підставі свідоцтв про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат).
01.06.2016 ФГ «Артем і Я» звернулося до Білогірської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться за юридичною адресою, яка була зареєстрована 06.06.2016 у книзі заяв селищної ради. Незважаючи на те, що селищна рада була зобов`язана розглянути вказану заяву у законодавчо встановлений місячний термін, однак рішення не було прийнято.
Надалі, 13.03.2018 позивачу стало відомо, що рішеннями селищної ради за № 8-17/2017 та № 9-17/2017 від 22.06.2017 затверджено технічну документацію про передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земель, площею 0,46 га та 0,15 га відповідно, які належать до санітарної будівлі свинарника, і не можуть бути виділені громадянам, яким не належить приміщення свинарника.
Таким чином, на думку позивача, Білогірською селищною радою та її посадовими особами при розгляді заяви фермерського господарства порушено вимоги Закону України «Про фермерське господарство», ЗК України, ветеринарно-санітарних вимог та державних будівельних норм України.
З урахуванням наведеного, позивач просив визнати протиправною бездіяльність щодо нерозгляду заяви фермерського господарства від 06.06.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; визнати незаконними рішення селищної ради № 8-17/2017 та № 9-17/2017 від 22.06.2017 кожне та скасувати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,46 га кадастровий номер 6820355000:01:001:0240 та – ОСОБА_2 на земельну ділянку, площею 0,15 га кадастровий номер 6820355000:01:001:0239, припинивши його; зобов`язати Білогірську селищну раду терміново розглянути заяву фермерського господарства про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вирішити питання судових витрат.
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року у задоволенні позову ФГ «Артем і Я» відмовлено.
На вказане рішення суду ФГ «Артем і Я» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим у зв`язку із неповним та неправильним встановленням дійсних обставин справи, неправильним дослідженням наданих доказів та їх неправильну оцінку, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт вважає доведеним факт його звернення до Білогірської селищної ради із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується журналом реєстрації заяв громадян та юридичних осіб до сесій Білогірської селищної ради за 2015-2016 роки (запис про реєстрацію заяви за вх. № 36 від 08.06.2016), поясненнями свідків тощо. Спірна земельна ділянка передана відповідачу ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 118 ЗК України, ст. 50 Закону України «Про землеустрій», оскільки така передача у власність повинна була здійснюватися через процедуру розроблення проекту землеустрою, а не шляхом розроблення технічної документації. Крім того, земельні ділянки, надані відповідачам, призначені для обслуговування будівель, а надання їх для особистого селянського господарства вимагало зміни цільового призначення, чого зроблено не було. В результаті передачі земельних ділянок у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було порушено ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, якими закріплено принцип переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на будівлю та споруду. Також, як зазначає апелянт, передача спірних земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 унеможливила нормальне господарське використання майна позивачем, заблоковано під`їзд до окремих його будівель.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу вважає, що підстави, передбачені положеннями ст. 376 ЦПК України, для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення відсутні, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року – без змін.
В судовому засіданні представник ФГ «Артем і Я» Герасимчук Н.П. підтримала апеляційну скаргу.
Представники відповідачів Кедрун Л.С., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судовому засіданні просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 ст. 377 ЦПК України, порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду незалежно від доводів апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності Білогірської селищної ради щодо розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути таку заяву, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять доказів, які б вказували на ту обставину, що заява ФГ «Артем і Я» від 06.06.2016 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки подавалась для розгляду відповідачу, ним же зареєстрована, та, як наслідок, підлягала розгляду у визначеному порядку для розгляду таких заяв.
Проте, з таким висновком погодитись не можна з таких підстав.
Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: розпорядження землями територіальних громад; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, а саме, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Приписами ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що подання, зокрема юридичною особою клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності породжує у відповідного органу місцевого самоврядування обов`язок по розгляду такої заяви у місячний строк та обов`язкового прийняття відповідного рішення про надання такого дозволу або відмову у його наданні.
Звертаючись до суду, позивач вказував, що у червні 2016 року звертався до Білогірської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , проте селищна рада будь-якого рішення щодо поданої заяви у визначені законом строки не прийняла. 
За правилами п. 1 ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Разом з тим, ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Статтею 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
В даному випадку, якщо особа звертається до відповідного органу з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду якого це орган приймає відповідне рішення, то в цих правовідносинах відповідач реалізує свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.
Саме такий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 06 листопада 2019 року № 509/1350/17.
Крім того, у постанові від 30.05.2018 у справі № 826/5737/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що надання дозволу уповноваженим органом місцевого самоврядування на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель комунальної власності не означає позитивного вирішення про передачу її в користування, а направлене на ідентифікацію земельної ділянки, яка в подальшому може стати предметом передачі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищенаведене, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Білогірської селищної ради, що полягає у нерозгляді заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути таку заяву підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині вимог закриттю відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що згідно з рішенням 17 сесії сьомого скликання Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 22.06.2017 за № 8-17/2017, затверджено технічні документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 1,0322 га по АДРЕСА_2 (а.с. 96, т. 1).
Згідно з рішенням 17 сесії сьомого скликання Білогірської селищної ради Білогірського району Хмельницької області від 22.06.2017 за № 9-17/2017 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1500 га по АДРЕСА_2 (а.с. 97, т. 1).
Відповідно до статті 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина статті 21 ЦК України).
Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є його невідповідність вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України, визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, невизнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.
Позивач ФГ «Артем і Я», оспорюючи набуття відповідачами права власності на спірні земельні ділянки, вказував, що порушено його права як власника нерухомого майна: свинарника-маточника з прибудовами та заправки ПММ по АДРЕСА_2 , які знаходяться на належних відповідачам земельних ділянках, які не можуть бути виділені будь-яким особам, крім тих, кому належить приміщення свинарника.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів належності йому на праві власності приміщень свинарника з прибудовами та заправки ПММ, та, відповідно, порушення його прав як власника нерухомого майна, чи наявності у нього будь-якого речового права на земельні ділянки, яке підлягає захисту відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України. Таких доказів не зазначено і в апеляційній скарзі.
Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем витяг з протоколу № 1 засідання комісії по врегулюванню майнових відносин від 20.03.2014, акт видачі майна від 25.03.2014, акт прийому-передачі майна від 25.03.2014, накладна № 2 від 25.03.2014 та технічні паспорти не є допустимими доказами в розумінні ч. 2 ст. 78 ЦПК України, а також не є правовстановлюючими документами та не підтверджують право власності позивача на вказані приміщення як на момент оформлення права власності відповідачами земельних ділянок з кадастровими номерами 6820355000:01:001:0240 та 6820355000:01:001:0239, так і на дату звернення до суду з позовом (а.с. 22-30, 39-42 т. 1).
Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі на положення ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, якими закріплено принцип переходу права власності на земельну ділянку у разі набуття права на будівлю чи споруду, оскільки позивачем не надано суду доказів набуття ФГ «Артем і Я» права власності на будівлі чи споруди у встановленому законом порядку, та їх розташування на належних відповідачам земельних ділянках. 
Інші доводи апеляційної скарги також не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання незаконними рішень селищної ради та скасування права власності на земельні ділянки ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 377, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Артем і Я» задовольнити частково.
Рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 січня 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Білогірської селищної ради щодо розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути таку заяву скасувати та провадження у зазначеній частині позовних вимог закрити.
Повідомити Фермерське господарство «Артем і Я», що розгляд справи в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Білогірської селищної ради щодо розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язання розглянути таку заяву віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк
       
       Т.О. Янчук