ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020                                                                                       Справа №  908/2126/19
                                                                м.Дніпро, пр.Дмитра Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді (доповідача) - Кузнецової І.Л.,        
суддів -Кощеєва І.М., Широбокової Л.П.,
розглянувши апеляційну скаргу   Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" на рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 у справі №908/2126/19 (суддя Корсун В.Л., повне рішення складено 10.02.2020)
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця",  м.Київ, в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця", м. Дніпро
до Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь",  м.Запоріжжя
про стягнення 93536грн 52коп. 

ВСТАНОВИВ:           
   - рішенням Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 у справі №908/2126/19 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" задоволено, з Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі-ПАТ "ЗМК"Запоріжсталь") на користь позивача стягнуто 93536грн 52коп. збору за зберігання вантажу у двократному розмірі;
- приймаючи рішення, господарський суд виходив з обставин щодо затримки вагонів, які надійшли на адресу відповідача, на станції призначення Запоріжжя-Ліве в очікуванні подачі під вантажні операції з вини відповідача у зв"язку з їх простоюванням на коліях з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, з того, що  накази  про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру №№1772, 1773 від 18.02.2019 та №1852 від 19.02.2019 підписані уповноваженою на те особою, з того, що розрахунок збору за зберігання вантажу у двократному розмірі здійснено позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, з того, що  відповідач був повідомлений про час подавання вагонів під навантаження, про що свідчить підпис уповноваженої особи останнього у Книзі повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження, з того, що відповідачем не доведена відсутність його вини в затримці вагонів на станції призначення та наявність підстав для звільнення його як вантажовласника від сплати збору за зберігання вантажу у двократному розмірі, а також з того, що відповідачем не надано суду доказів нечинності вказаних вище  наказів;
- не погодившись з прийнятим рішенням, ПАТ"ЗМК "Запоріжсталь" подало апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з"ясування обставин, що мають значення для справи просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову;
- у поданій скарзі йдеться про те, що накази про збільшення розміру збору за зберігання вантажу до двократного розміру підписані неуповноваженою особою, оскільки відповідно до ст.36 Статуту залізниць України ці накази мав право підписувати лише начальник залізниці, про те, що накази №1852 від 19.02.2019, №№1772, 1773 від 18.02.2019 підписані головним інженером ВП"Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" на підставі довіреності від 29.10.2018 №2029, виданої в порядку передоручення повноважень директором регіональної філії та першим заступником директора філії, які в свою чергу діють на підставі довіреності від 26.10.2018 №4524, про те, що довіреність від 26.10.2018 №4524 не дає директору філії прав, передбачених ст.36 Статуту та відповідні повноваження відсутні у головного інженера ВП"Запорізька дирекція залізничних перевезень", про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідача про прибуття на його адресу вантажів, про те, що витяги з Книги повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження,  надані позивачем не підписані жодною з сторін, тому не являються належними доказами такого повідомлення, про те, що листи відповідача щодо відсутності потреби у ПАТ"ЗМК"Запоріжсталь" в одержанні додаткових повідомлень від залізниці про прибуття вантажів не є нормативними документами, які узгоджують порядок і способи надання повідомлень відповідно до Правил видачі вантажів і Статуту залізниць України, а також про те, що акти загальної форми ГУ-23 №№1888, 1885, 1886 від 17.02.2019 та  №№1914, 1916, 1917 від 18.02.2019 засвідчують лише факт затримки вагонів на коліях станції Запоріжжя-Ліве, при цьому не місять інформації щодо ускладнень, які  виникли на вказаній станції у зв"язку з такою затримкою, з огляду на викладене відсутні підстави для оплати відповідачем збору за зберігання вантажів у двократному розмірі; 
- позивач вважає рішення господарського суду обґрунтованим, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що накази про застосування ставки збору за зберігання вантажу у двократному розмірі підписані особами, які мають відповідні повноваження на вчинення таких дій і наявність цих повноважень підтверджується відповідними довіреностями, оформленими належним чином, на те, що несвоєчасне забирання під вантажні операції вагонів, які простоювали на коліях станції призначення Запоріжжя-Ліве виникло з вини відповідача і ці обставини підтверджуються актами загальної форми ГУ-23, підписаними представниками відповідача без застережень, на те, що про повідомлення останнього стосовно прибуття вантажів на його адресу свідчить підпис уповноваженої особи ПАТ"ЗМК"Запоріжсталь" у Книзі про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження, на те, що відповідач в листах №80/2089729 від 23.12.2016 та №80-2005961 від 27.01.2017 зазначав, що не потребує додаткового отримання інформації з повідомленням залізниці про прибуття вантажу, на те, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження прийняття ним заходів до забирання вагонів зі станції призначення, а також на наявність підстав для застосування ст. 36 Статуту залізниць України в частині збільшення збору за зберігання вантажів до двократного розміру, оскільки затримка вагонів на станції призначення відбулася через невивезення їх тепловозом вантажоодержувача, на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження вжиття ним заходів по забиранню цих вагонів зі станції призначення, на те, що підставою для  нарахування та стягнення збору за зберігання вантажу у  двократному розмірі є акт загальної форми, крім того, відповідно до п.2.2 розділу 3 Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов"язані з ними послуги підвищена ставка вводиться після двох годин з моменту повідомлення одержувача про введення такої ставки, а також на те, що враховуючи відсутність в матеріалах справи належних доказів, які б спростовували вину відповідача у скупченні вагонів на станції, судом зроблено правильний висновок про стягнення з нього збору за зберігання вантажу у двократному розмірі.
Відповідно до ч.1   ст.269 Господарського процесуального кодексу України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.09.2016 ПАТ "Українська залізниця" (залізницею) та ПАТ"Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (власником колії) укладено договір про експлуатацію залізничної під`їзної колії ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь", яка примикає до станції Запоріжжя-Ліве регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ"Українська залізниця" №ПР/М-16-3/1-708-НЮдч20/2016/2889.
Відповідно до п.1 цього договору експлуатується під`їзна колія, яка належить власнику колії, що примикає до станції Запоріжжя-Ліве стрілкою № 12 до парку "А" і стрілкою № 172 до парку "Б" і обслуговується локомотивом власника колії. 
Згідно з п.6 договору вагони для під`їзної колії подаються локомотивом залізниці:
- на приймально-відправні колії № № 2-11 парку "А" станції Запоріжжя-Ліве;
- на  сортувально-відправні  колії  парку "Б" станції Запоріжжя-Ліве:  на  колії №№11, 12, 15-28 - маршрутні поїзди; на колії №№ 31-36 - збірні поїзди. 
Здавання вагонів у технічному та комерційному відношенні провадиться на приймально-відправних коліях №№ 2-11 парку "А", на сортувально-відправних коліях  №№ 11, 12, 15-28, 31-36 парку "Б" станції Запоріжжя-Ліве.
Подальший рух вагонів виконується локомотивом власника колії.
П.14 договору передбачено, що власник колії сплачує залізниці плату:
- за користування вагонами - згідно з Правилами користування вагонами і контейнерами та іншими нормативними документами;
- інші збори і плати за додаткові роботи та послуги, що виконує залізниця для власника колії- згідно з діючими нормативними документами.
Збори і плати вносяться на підставі статті 62 Статуту залізниць України у національній валюті України на умовах попередньої оплати на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання філії "ЄРЦ".
У п.19 договору сторони дійшли згоди про те, що з усіх питань, що не передбачені цим договором, сторони керуються Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативно-правовими актами.
П.21 договору встановлено, що цей договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами та скріплення печатками сторін, і діє з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2021 року включно.
19.02.2018 ПАТ "Українська залізниця" (перевізником) та ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" (замовником) укладено договір про надання послуг №10429/ЦТЛ-2018/20/2018/365, предметом якого  є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні цього договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за користування вагоном перевізника не є орендною платою.
Відповідно до п.1.2 договору вагон замовника - вантажний вагон, яким замовник володіє на праві власності або іншій правовій підставі. 
П.1.3 договору встановлено, що надання послуг за цим договором може підтверджуватись залізничною накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю та іншими документами.
Згідно з 12.1 цей договір вступає в силу з моменту одностороннього підписання замовником договору в електронному вигляді з накладанням ЕЦП в АС "Месплан" або АС "Клієнт УЗ" або вчинення замовником будь-якої дії на виконання цього договору і діє з 19.02.2018 до 31.12.2018.    
Якщо жодна із сторін не звернеться письмово за один місяць до закінчення дії договору з пропозицією до іншої сторони про припинення його дії, то цей договір діє до надходження такої пропозиції і здійснення всіх розрахунків за виконані перевезення та надані послуги. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, які мали місце під час його дії.
Матеріали справи свідчать також і про те, що у лютому 2019 року залізницею прийнято до перевезення на адресу одержувача ? ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" вагони із вантажем, вказаним в  накладних, представлених в матеріалах справи (т.1, а.с.61-113).
Про прибуття вагонів на станцію Запоріжжя-Ліве в адресу ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" останнє було своєчасно повідомлено залізницею, що підтверджується відповідними записами, зареєстрованими у Книзі  повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження ГУ-2 станції Запоріжжя -Ліве.
На станції Запоріжжя-Ліве локомотивом залізниці здійснювалося пред`явлення прибувших вагонів для обробки та подачі на під`їзні колії ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь" під вантажні операції.
Станція Запоріжжя-Ліве регіональної філії "Придніпровська залізниця" розташована на Запорізькому вузлу. По своєму основному призначенню та характеру роботи є сортувальною станцією.
У зв'язку з несвоєчасним забиранням вагонів під вантажні операції вагони простоювали на коліях станції Запоріжжя-Ліве про що було складено акти загальної форми ГУ-23 про затримку вагонів з вини клієнта із зазначенням часу затримки на початок затримки, а саме:
- акт № 1885 від 17.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють по 33 колії парку 3 Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 17.02.2019 о 12 год. 40 хв. (25 вагонів);
- акт № 1886 від 17.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють по 33 колії парку 3 Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 17.02.2019 о 12 год. 40 хв. (11 вагонів); 
- акт № 1888 від 17.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють на 12 колії парку 3 Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 17.02.2019 о 14 год. 20 хв. (44 вагони);
- акт № 1914 від 18.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють по 36 колії парку Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 18.02.2019 о 05 год. 40 хв. (40 вагонів);
- акт № 1916 від 18.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють по 36 колії парку Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 18.02.2019 о 05 год. 40 хв. (1 вагон);
- акт № 1917 від 18.02.2019 про затримку вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції з вини клієнта, вагони простоюють по 36 колії парку Б з причини невивозу локомотивом вантажоодержувача, час початку затримки вагонів 18.02.2019 о 05 год. 40 хв. (1 вагон);
а також акти загальної форми ГУ-23 на кінець затримки:
- акт № 2003 від 20.02.2019, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1888 від 17.02.19 відбулося 20.02.2019 о 15:25;
- акт № 2004 від 20.02.2019, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1914 від 18.02.2019 відбулося 20.02.2019 о 15:35;
- акт № 2006 від 20.02.19, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1916 від 18.02.19 відбулось 20.02.19 о 15:35;
- акт № 2007 від 20.02.2019, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1917 від 18.02.2019 відбулося 20.02.2019 о 15:35;
- акт № 1987 від 20.02.2019, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1885 від 17.02.2019 відбулося 20.02.2019 о 06:25;
- акт № 1986 від 20.02.2019, в якому зазначено, що закінчення затримки вагонів за актом № 1886 від 17.02.2019 відбулося 20.02.2019 о 06:25.
Вказані акти підписані уповноваженими представниками відповідача ПАТ"ЗМК "Запоріжсталь" без заперечень.
18.02.2019 о 14год.49хв. та о 14год.50хв. позивачем видані накази №№1772, 1773 та 19.02.2019 о 10год.41хв.  наказ №1852 про здійснення нарахування суми збору за зберігання вантажу у двократному розмірі, про що було повідомлено представників ПАТ "ЗМК "Запоріжсталь".
Викладені обставини слугували визначальними для нарахування залізницею збору за зберігання вантажу у двократному розмірі, нарахованому згідно з накопичувальними картками від 21.02.2019 за формою ДУ-92 №№ 21029022, 21029024 та 21029025, які підписані представником відповідача із застереженнями про часткове невизнання нарахованих за цими картками сум, які полягали в тому, що відповідно до ст.36 Статуту залізниць України та п.2.2 розд.3 ТР№1 підписант наказу ДНГ Полягай М.А. не має повноважень на збільшення збору за зберігання до двократного розміру.
Невизнана відповідачем сума збору за зберігання вантажу за цими картками складає 93   536грн 52 коп..
Обставини щодо несплати ПАТ"ЗМК"Запоріжсталь" вказаної вище суми стали підставою для звернення залізниці з позовом до господарського суду по даній справі.
Відповідно до положень ч.5    ст.307 Господарського кодексу України, які кореспондуються з положеннями ч.2 ст.908 та ст.920 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
П.36 Статуту залізниць України, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 N457 передбчено, що у разі виникнення ускладнень на станції у зв"язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру. 
Згідно з ст.42 Статуту залізниця зобов`язана повідомити одержувача про вантажі, які прибули на його адресу в день прибуття вантажу або до 12-ої години наступного дня.
Відповідно до ст.46 Статуту одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти зі станції вантаж, який надійшов на його адресу; терміни вивезення і порядок зберігання вантажів установлюються Правилами; вантажі, що прибули, зберігаються на станції безкоштовно протягом доби; цей термін обчислюється з 24-ої години дати вивантаження вантажу (контейнера) засобами залізниці або з 24-ої години дати подачі вагонів під вивантаження засобами одержувача; за зберігання вантажу на станції понад зазначений термін справляється плата, встановлена тарифом.
В ст.71 Статуту передбачено, що взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).
Збір за зберігання вантажу розраховується згідно з п.8 Правил зберігання вантажів, затверджених   наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 року №644, відповідно до якого збір за зберігання вантажів у вагонах (контейнерах) у разі затримки їх з вини одержувача (відправника) після закінчення терміну безоплатного зберігання сплачується незалежно від місця затримки (на станції призначення та на підходах до неї, на прикордонних, припортових станціях тощо).
Відповідно до п.2.6 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених   наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. N644   усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи, які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами, включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.
Ч.1   ст.26 Закону України "Про залізничний транспорт" встановлено, що обставини, які можуть слугувати підставою для майнової відповідальності перевізників, відправників та одержувачів вантажу засвідчуються актами.
Щодо досліджуваної справи, то з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: своєчасного повідомлення відповідача про надходження спірних вагонів, які прибули на його адресу, затримки цих вагонів на станції призначення Запоріжже-Ліве  в очікуванні подачі під вантажні операції з вини відповідача, оскільки така затримка відбулася з причини невивозу вагонів локомотивом вантажоодержувача, ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття ним заходів до забирання вагонів зі станції, нарахування залізницею збору за зберігання вантажу у двократному розмірі в сумі 93536 грн 52коп. є обґрунтованим і правомірним.
Тому місцевим господарським судом зроблено правильний висновок про  наявність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на викладене рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.
Доводи скаржника про те, що у особи, яка підписала накази про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру відсутні відповіді повноваження на здійснення таких дій є безпідставними з огляду на таке .
Відповідно до ч.ч.3, 6 ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідносини, в яких одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
За приписами ч.1   ст. 239 Кодексу     правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.
Згідно з   ст.246 Кодексу довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.
Зі змісту наведених норм випливає, що повноваження на вчинення правочину представником можуть бути передбачені як окремо договором, законом, актом органу юридичної особи та виникати з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства, так і разом (договором і довіреністю, довіреністю і актом органу юридичної особи тощо).
При цьому відповідно до п.5.3 та п.п.18 п.5.5 Положення про регіональну філію "Придніпровська залізниця" АТ"Українська залізниця" директор філії діє на підставі довіреності, виданої товариством у порядку, передбаченому статутом товариства та цього положення. У довіреності визначаються межі та обсяг повноважень директора філії на виконання дій від імені товариства.
Директор філії на підставі довіреності та в межах своїх повноважень має право, в порядку передоручення та на підставі рішення правління товариства, видавати довіреності від імені товариства керівникам структурних підрозділів філії, що знаходяться у визначеному регіоні транспортної мережі філії, та іншим працівникам філії, з урахуванням вимог, встановлених цим положенням.
У даному випадку, на підтвердження у головного інженера структурного підрозділу "Запорізька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Придніпровська залізниця" АТ"Українська залізниця" Полягая М. А. повноважень на підписання спірних наказів в матеріалах справи міститься довіреність від 29.10.2018, посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кретовою Н .Б.(т.2, а.с.10). 
Вказана довіреність видана в порядку передоручення директором філії Кужавським М.С. та першим заступником директора філії Декарчуком О.М., які, в свою чергу, діють за довіреністю від 26.10.2018 (т.2. а.с.11).
Таким чином, Полягай М.А. був уповноважений на видачу наказів про стягнення з відповідача збору за зберігання вантажу у двократному розмірі та на підписання цих  наказів.
Доводи скаржника про відсутність доказів повідомлення останнього про прибуття вантажів колегією суддів не приймаються до уваги. 
Так, несвоєчасне забирання з колій станції призначення відповідачем вантажів, які прибули на його адресу є порушенням вимог п.33 Правил видачі вантажів та ст.ст.46, 47 Статуту залізниць України, якими визначено, що одержувач зобов`язаний прийняти і вивезти вантаж, що надійшов на його адресу, навіть поставка якого йому не передбачена планом, договором, контрактом, замовленням тощо.
Слід зазначити, що відповідно до ст.74  Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.     
 В додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України N 644 від 21.11.2000 щодо заповнення графи 49 залізничної накладної вказано, що в графі 49 "Відмітки залізниці" залізницею проставляється відмітка "Повідомлення одержувача про прибуття вантажу".
 Відповідно до вимог п.1 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України N644 від 21.11.2000 реєстрація повідомлень про прибуття і подавання вагонів здійснюється станцією в електронному або паперовому вигляді.
Таким чином, відмітка в графі 49 електронної накладної є реєстрацією повідомлення про прибуття вагонів. Як вбачається із матеріалів справи, в графі 49 накладних міститься відмітка про повідомлення одержувача із зазначенням часу повідомлення та даний запис засвідчений ЕЦП працівників залізниці.
Крім того, про повідомлення відповідача щодо прибуття на його адресу вантажів свідчать також відповідні записи, відображені у книгах форми ГУ-2 повідомлень про час подавання вагонів під навантаження або вивантаження станція Запоріжжя-Ліве.
Твердження скаржника про відсутність своєї вини у затримці спірних вагонів апеляційним судом визнані необґрунтованими з огляду на таке.
Згідно з п.8 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.99 N 113 у разі затримки вагонів на станції з причин, які залежать від вантажовласника, складається акт загальної форми, який підписується представниками  станції і вантажовласника. В акті вказується час (у годинах та хвилинах) початку та закінчення затримки вагонів і їх номери.
П.п.1, 3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 за № 334      передбачено, що при перевезеннях у залежності від обставин, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, відправника, одержувача, пасажира складаються комерційні акти та акти загальної форми.
Акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності у разі затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами.
Враховуючи викладене, акт загальної форми ГУ-23 є належним і допустимим доказом на підтвердження факту настання відповідних подій, у тому числі, затримки вагонів на станції.
В матеріалах даної справи містяться акти загальної форми ГУ-23 із зазначенням часу на початок та на кінець такої затримки, згідно з якими  затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції відбулася з вини клієнта з огляду на те, що вагони простоювали з причин не вивозу їх тепловозом вантажоодержувача.
Як зазначено вище, вказані акти були підписані представником відповідача без заперечень.
Таким чином, наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що затримка вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вантажні операції відбулася з вини ПАТ"ЗМК "Запоріжсталь".
Інші доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену місцевим господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства.
Керуючись ст.269,   270,   275,   276, 282 - 284 Господарського процесуального кодексу України, суд
- рішення Господарського суду Запорізької області від 29.01.2020 у справі №908/2126/19 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення; 
- постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України;
- повна постанова складена 06.08.2020           

Головуючий  суддя                                                                            І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                                     І.М.Кощеєв

Суддя                                                                                                    Л.П.Широбокова