ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/840/20 Справа № 932/2324/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Карягіна Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 вересня 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, закрито провадження по справі, у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення,
за участю:
захисника особи, що притягується 
до адміністративної відповідальності                         Корсуновського П.Ю.,
потерпілої                                                          ОСОБА_2 ,
представника потерпілої                                         Чіпа Я.М.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року водій ОСОБА_1 21 січня 2020 року о 13 год. 00 хв. керуючи автомобілем "Hyundai Elantra", д/н НОМЕР_1 , рухаючись по пр. Д.Яворницького в районі перехрестя з вул. Барикадної у м. Дніпрі, наближаючись до нерегульованого пішохідного перехода, не надав переваги у русі та скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_2 , яка знаходилась на пішоходному переході. Внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження, чим спричинена матеріальна шкода. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п.18.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду першої інстанції скасувати в частині визнання його винуватим.
Обгрунтовуючи поважність пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що справа в суді першої інстанції була розглянута за його відсутності, дізнався про винесення постанови суду 02 червня 2020 року.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги вказує, що матеріалами справи не доведено причинно - наслідковий зв`язок порушення ст. 124 КУпАП з настанням ДТП, який ставиться йому в провину протоколом про адміністративне правопорушення, а також невідповідність протоколу про адміністративне правопорушення протоколу огляду місця події та плану схеми ДТП, доданої до нього, тому вважає дані докази неналежними. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку. 
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 29 квітня 2020 року. З матеріалів слідує, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 та його захисника, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана до відділення Укрпошти 09 червня 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що оскаржувану постанову було винесено за відсутності ОСОБА_1 і його захисника та матеріали справи не містять відомостей про вручення або направлення поштою ОСОБА_1 та його захиснику копії оскаржуваної постанови, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Ці вимоги судом першої інстанції виконані не були. 
Адміністративним порушенням відповідно до ст. 124 КУпАП визначається порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Отже, згідно з диспозицією вказаної норми закону відповідальність за ст. 124 КУпАП настає лише за умови пошкодження певного майна та наявності спричиненої шкоди.
На переконання суду апеляційної інстанції суд першої інстанції повно та всебічно не дослідив обставини справи, внаслідок чого дійшов до передчасного висновку про наявність вини в діях ОСОБА_1 .
Як видно з оскаржуваної постанови, суд не встановив фактичні обставини ДТП та обмежився лише зазначенням в постанові обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення.
Між тим, апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить відомості як про завдання матеріальної шкоди потерпілій, так і завдання тілесних ушкоджень.
Частиною 1 ст. 286 КК України передбачено відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, а ч. 2 ст. 286 КК України - за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.
З викладеного слідує, що обставина наявності чи відсутності тілесних ушкоджень внаслідок ДТП має значення для правильної правової кваліфікації дій винної особи.
До протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №418844 доданий рапорт старшого слідчого СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Патлахи Ю., зі змісту якого слідує, що останній зробив висновок про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ПДР на підставі довідки КЗ "Дніпропетровська обласна клінічна лікарня І.І.Мечнікова" № 96 про надання потерпілій ОСОБА_2 медичної допомоги з приводу забоїв садна обличчя, забоїв садна лівого ліктьового суглоба та лівого колінного суглоба.
Однак, посадовими особами ДВП ГУНП в Дніпропетровській області не вжито заходів для дослідження та встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою ОСОБА_2 . Додані до протоколу матеріали не містять жодних даних про те, що остання отримала саме легкі тілесні ушкодження, зокрема, будь-які дані, які б дали змогу відмежувати адміністративну відповідальність особи від кримінальної за вказаних обставин.
При цьому, враховуючи норми п. 4.1 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, ст. 1, ч. 1 ст. 7 Закону України Про судову експертизу від 25 лютого 1994 року № 4038-XII (з наступними змінами і доповненнями), ч. 1 ст. 69 КПК України, визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень відноситься виключно до компетенції експерта, як особи, яка володіє спеціальними знаннями в області судової медицини.
Додані до протоколу про адміністративне правопорушення матеріали не містять висновку експерта щодо ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, що дає право судді сумніватись в тому, що потерпілій спричинено саме легкі тілесні ушкодження, як зазначив у рапорті слідчий СВ ДВП ГУНП в Дніпропетровській області Патлаха Ю. При цьому не зрозуміло, яким чином слідчий, а в подальшому і поліцейський при складенні протоколу, не маючи відповідного висновку експерта, визначили ступінь тяжкості саме легких тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою внаслідок ДТП.
Відповідно до ст. 280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган, який притягує до адміністративної відповідальності правопорушника, зобов`язаний з`ясувати всі обставини по справі, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відсутність відомостей щодо ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ДТП, перешкоджає повному та об`єктивному розгляду справи по суті.
При цьому, суд враховує, що відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Отже, судом апеляційної інстанції встановлено, що справу суд першої інстанції розглянув з порушенням вимог ст.ст. 279, 280 КУпАП. Докази, наявні у ній, у відповідності з вимогами ст. 252 КУпАП належним чином перевірені не були, внаслідок чого суд дійшов до необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу вказаного адміністративного правопорушення.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати із закриттям провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк ОСОБА_1 на апеляційне оскарження постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року.
Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП скасувати та провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                          С.І.Крот