П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1396/20	
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.04.2020 року ВП №61878908.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказувала, що стаття 24 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює вимоги щодо прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів та зобов`язує, останнього, приймати їх, зокрема, за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцем знаходження майна боржника.
Однак, на її думку, приватний виконавець відкрив виконавче провадження, порушивши вимоги даної статті.
Також позивачка зазначає, що з 1994 року і по теперішній час вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
За ствердженням ОСОБА_1 вона не проживала та не перебувала за адресою, що була указана стягувачем як адреса проживання, а саме: АДРЕСА_2 , а також в межах м. Києва та Київської обл. не знаходиться її майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що приватним виконавцем не додержано вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження не за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи або знаходження її майна, а в іншому виконавчому окрузі.
На думку суду першої інстанції, відповідач протиправно прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності в нього достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника в іншому виконавчому окрузі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на неї.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Дорошкевич В. Л. в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, приватний виконавець Дорошкевич В. Л. зазначила, що за приписами ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Оскільки, як наголошує скаржник, у виконавчому документі та заяві стягувача були зазначені адреси як місця реєстрації боржника так і місця його проживання, ним було відкрито виконавче провадження в межах виконавчого округу м. Києва, за місцем проживання ОСОБА_1 .
На переконання скаржника, на користь його позиції свідчить ухвала Верховного Суду від 25.01.2019 року (справа №511/1342/17), де висловлена думка про те, що у стягувача є право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби. Натомість, державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, а тому не має підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Позивачка, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, зазначає про необґрунтованість її доводів та вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
У відзиві позивачка зазначає, що усі наявні докази, які містяться в матеріалах справи, свідчать про те, що її адреса проживання співпадає з адресою реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 .
Позивачка стверджує про те, що стягувач у заяві про примусове виконання судового рішення зазначив завідомо неправдиву інформацію щодо її адреси проживання.
Також позивачка просила розглянути апеляційну скаргу без її участі.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

10 червня 2019 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «СС ЛОУН» договір про споживчий кредит №579217-А.
У зв`язку з тим, що боржником допущено прострочення платежів за кредитом, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В. В. 15.04.2020 року був вчинений виконавчий напис № 8165 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь правонаступника усіх прав та обов`язків ТОВ «СС ЛОУН» - ТОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 13  447,87 грн.

У виконавчому написі нотаріуса були зазначені дві адреси боржниці, а саме: місце реєстрації та місце проживання. Так, місцем реєстрації було зазначено – АДРЕСА_1 , а місцем проживання - АДРЕСА_2 .

21.04.2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання вказаного виконавчого напису.
У даній заяві стягувача також містилися дві адреси боржника, а саме: місце реєстрації та адреса проживання.

21.04.2020 року приватним виконавцем Дорошкевич В. Л. було відкрито виконавче провадження №618789 про стягнення з позивачки на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в сумі 13  447,87 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Частиною 1 ст.5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно вимог частин 1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За правилами ч.3 цієї статті у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч.4 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо:
1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);
2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;
3) боржника визнано банкрутом;
4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;
5) юридичну особу - боржника припинено;
6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до  статті 26  цього Закону;
7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;
8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;
9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;
10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю;
11) Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення про початок процедури тимчасової адміністрації або ліквідації банку.

Так, зі змісту позовних вимог слідує, що позивачка вказує на протиправність оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження з підстав порушення правил вибору місця відкриття виконавчого провадження, оскільки адреса: АДРЕСА_2 , яка вказана в оскаржуваній постанові як фактичне місце проживання позивачки, не існує.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що в постанові від 21.04.2020 року про відкриття виконавчого провадження №618789 вказано дві адреси позивачки, а саме: реєстрація - АДРЕСА_1 та фактичне проживання - АДРЕСА_2 .
Матеріалами справи підтверджено, що вказані адреси реєстрації та фактичного проживання зазначені безпосередньо представником стягувача у заяві про примусове виконання рішення та у виконавчому документі, тобто виконавчому написі нотаріуса, що свідчить про наявність підстав у приватного виконавця посилатися в оскаржуваній постанові на наведені дві адреси.

Провівши системний аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження», зважаючи на вказані обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у державного виконавця обов`язку щодо перевірки правдивості викладених стягувачем відомостей про місцезнаходження боржника.

Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує можливість відкриття виконавчого провадження із інформацією, викладеною у заяві про відкриття виконавчого провадження, зокрема, щодо адреси проживання боржника.
Враховуючи, що державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, не було підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувачу.

Даний висновок суду апеляційної інстанції побудований на постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року (справа № 804/2721/15) та від 23 січня 2019 року (справа №820/838/17), а також на ухвалі від 25 січня 2019 року (справа № 511/1342/17) в яких суд вищої інстанції дійшов висновку про відсутність у державного виконавця права, на стадії відкриття виконавчого провадження, перевіряти відомості щодо місцезнаходження боржника, зазначені стягувачем.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, зазначених у ст. 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 287, 308, 311, 317, 322, 325, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни – задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 11 червня 2020 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 06.08.2020 року.