Справа № 302/1111/15-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        22 червня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г
з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) на ухвалу Міжгірського районного суду постановлену 10 січня 2020 року головуючим суддею Кривка В.П. у справі за скаргою ОСОБА_1 на рішення та дії державного виконавця, -

встановив:

18.12.2019 в ОСОБА_1 подала до Міжгірського районного суду зазначену скаргу.
В обґрунтування скарги посилається на те, що у справі № 302/1111/15-ц Міжгірський районний суд видав виконавчий лист 20.12.2017 про витребування від ОСОБА_2 як недобросовісного набувача на користь ОСОБА_1 земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 356 кв.м, яка знаходиться по АДРЕСА_1 та є суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 . На підставі цього виконавчого документу державним виконавцем Міжгірського РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 55489829. 13.12.2019 стягувач ОСОБА_1 отримала поштовим зв`язком дві постанови, якими задоволено самовідводи начальника та державних виконавців Міжгірського РВ ДВС і в черговий раз передано виконавче провадження до Воловецького РВ ДВС, не зважаючи на те, що в 2018 році за скаргою стягувачки вже визнавалась неправомірною постанова тієї ж посадової особи від 12.12.2018 (заступника начальника ГТУЮ у Закарпатській області Губченко С.М.) про передачу виконавчого провадження до Воловецького РВ ДВС. Стягувач вважає оскаржувані постанови неправомірними. Так, самовідводи керівника і всіх державних виконавців обґрунтовані тим, що державний виконавець Маркович І.В. є хресною мамою ОСОБА_2 (боржника у виконавчому провадженні). Стягувач вважає, що така підстава для самовідводів державних виконавців не відповідає положенням закону «Про виконавче провадження», бо ні державні виконавці, ні керівник органу державної виконавчої служби не є близькими особами до боржника, зазначеними в переліку таких осіб в законі, а тому в них не має ні приватного інтересу, ні потенційного чи реального конфлікту інтересів, що передбачені законом «Про запобігання корупції», а тому самовідводи є надуманими з метою усунутись від виконання посадових обов`язків і сприяють затягуванню виконання судового рішення, що порушує право стягувачки на належне примусове виконання судового рішення в завершальній стадії судового провадження.
Посилаючись на викладене просила суд: 1) Визнати неправомірними і скасувати постанови заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Губченко С.М. від 04.12.2019, які винесені у виконавчому провадженні № 5548982 з примусового виконання виконавчого листа № 302/1111/15-ц від 20.12.2017, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області, про задоволення самовідводів начальника та державних виконавців Міжгірського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області і про передачу зазначеного виконавчого провадження з Міжгірського РВ ДВС до Воловецького РВ ДВС; 2) зобов`язати заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Губченко С.М. повернути виконавче провадження АСВП № 55489829 в Міжгісрький РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області; 3) зобов`язати Міжгірський РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області вчинити виконавчі дії у порядку, передбаченому законом «Про виконавче провадження» по виконанню рішення суду на підставі виконавчого листа № 302/1111/15-ц, виданого 20.12.2017 Міжгірським районним судом Закарпатської області .

Ухвалою Міжгірського районного суду від 10 січня 2020 скаргу ОСОБА_1 , задоволено.
Визнано неправомірними і скасовано постанови заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Губченко С.М. від 04.12.2019, які винесені у виконавчому провадженні № 5548982 з примусового виконання виконавчого листа № 302/1111/15-ц від 20.12.2017, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області, про задоволення самовідводів начальника та державних виконавців Міжгірського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області і про передачу зазначеного виконавчого провадження з Міжгірського РВ ДВС до Воловецького РВ ДВС.
Зобов`язано державного виконавця (іншу уповноважену посадову особу) Воловецького РВ ДВС повернути виконавче провадження АСВП № 55489829 з примусового виконання виконавчого листа № 302/1111/15-ц від 20.12.2017, виданого Міжгірським районним судом Закарпатської області.
Зобов`язано Міжгірський РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в особі уповноваженого в установленому законом порядку державного виконавця вчинити виконавчі дії у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» по виконанню рішення суду на підставі виконавчого листа № 302/1111/15-ц, виданого 20.12.2017 Міжгірським районним судом Закарпатської області.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) оскаржило її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні скарги. В обґрунтування скарги посилається на те, що судом не встановлено жодних порушень державним виконавцем норм ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Вказує, що скаржником не заявлялася вимоги щодо зобов`язання Воловецького РВ ДВС повернути виконавче провадження. Також суд безпідставно задовольнив скаргу в частині зобов`язання вчинити виконавчі дії у порядку передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження», так як це є передчасним, позаяк відсутні докази, що державним виконавцем у майбутньому буде вчинено протиправні дії чи бездіяльність. Крім того посилається на порушення судом ч. 3 ст. 450 ЦПК України та ст. 51 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню з огляду на наступні мотиви.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що у справі № 302/1111/15-ц Міжгірський районний суд видав виконавчий лист 20.12.2017, згідно якого належить: Витребувати від ОСОБА_2 як недобросовісного набувача на користь ОСОБА_1 земельну ділянку за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 356 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 і є суміжною до земельної ділянки ОСОБА_1 .

На підставі цього виконавчого документу державним виконавцем Міжгірського РВ ДВС відкрито виконавче провадження № 55489829.

Постановами заступника начальника ГТУЮ у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби Губченко С.М. від 04.12.2019 року задоволено заяви про самовідвід начальника та державних виконавців Міжгірського РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області у виконавчому провадженні АСВП № 55489829 та передано дане виконавче провадження для подальшого виконання до Воловецького РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області (а.с.6, 7).

Оскаржувана постанова про задоволення самовідводу начальника та всіх державних виконавців Міжгірського РВ ДВС обґрунтована тим, що державний виконавець Маркович Іванна Василівна є хресною мамою ОСОБА_2 (боржника у справі) з покликанням на ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», що в подальшому стало підставою для винесення іншої оскаржуваної постанови про передачу виконавчого провадження до іншого органу державної виконавчої служби.

Статтею 5 ч. 4 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець не може виконувати рішення, якщо він, близька йому особа або особа, яка перебуває з виконавцем у трудових відносинах, має реальний або потенційний конфлікт інтересів.

Законом України «Про запобігання корупції» (ст. 1) передбачено, що потенційний конфлікт інтересів - це наявність у особи приватного інтересу у сфері в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішення, або вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; реальний конфлікт інтересів - це суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень; приватний інтерес - це будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських політичних, релігійних чи інших організаціях.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, вказаною постановою уповноважена посадова особа задовольнила самовідвід не тільки державного виконавця Маркович І.В., яка заявила, що перебуває у близьких стосунках з боржником, а й усіх державних виконавців та їх безпосереднього керівника (начальника) на цій же підставі. Водночас у постанові не має ніякого обґрунтування чому саме (на якій правовій підставі) заявили про самовідвід інші державні виконавці та начальник зазначеного органу державної виконавчої служби. 

Апеляційний суд констатує, що сама по собі обставина, що один з державних виконавців перебуває у близьких відносинах із боржником, жодним чином не свідчить, що й інші державні виконавці відповідного відділу перебувають у близьких відносинах із боржником та при цьому мають потенційний конфлікт інтересів.

Відтак, суд першої інстанції абсолютно вірно виходив з того, що такі постанови суперечать ч. 4 ст. 5 ЗУ «Про виконавче провадження», що є підставою для їх скасування. Доводи апеляційної скарги не спростовують даного висновку суду першої інстанції.

Також судом обґрунтовано зобов`язано державного виконавця (іншу уповноважену посадову особу) Воловецького РВ ДВС повернути виконавче провадження АСВП № 55489829, оскільки це є похідним від вимог про скасування постанов. Та обставина, що у прохальній частині скарги ОСОБА_1 просила зобов`язати повернути виконавче провадження заступника начальника Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області з питань державної виконавчої служби - начальника управління державної виконавчої служби Губченко С.М., не є перешкодою для задоволення відповідних вимог саме у такому вигляді, позаяк виконавче провадження АСВП № 55489829 на той момент знаходилося саме у Воловецькому РВ ДВС, а отже, саме він зобов`язаний його повернуто. 

Твердження апелянта, що при цьому судом першої інстанції порушено принцип диспозитивності цивільного процесу є недоречним, оскільки суд не є жорстко обмеженим конкретними вимогами скарги, а повинен виходити з її змісту в сукупності вимог, що судом і зроблено.

Також підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги щодо передчасності зобов`язання судом державного виконавця вчинити виконавчі дії, оскільки як вбачається з матеріалів справи, виконавчий лист видано ще у грудні 2017 року і наразі рішення суду ще не виконаного. Таке тривале невиконання судового рішення (більше 2-ох років), а також вчинення раніше державними виконавцями у даному виконавчому провадженні незаконним дій (рішень), що встановлено ухвалами суду від 10.01.2019 та 17.01.2019 р.р. (а.с.32, 33), не свідчить про дотримання державними виконавцями у даному провадженні приписів ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» щодо вжиття передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчинення виконавчих дій. 

А тому суд вправі був зобов`язати державного виконавця вчинити виконавчі дії у порядку, передбаченому ЗУ «Про виконавче провадження» по якнайшвидшому примусовому виконанню рішення суду.

З приводу посилання апелянта на порушення судом ч. 3 ст. 450 ЦПК України, то слід зазначити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що державний виконавець Губченко С.М. звільнений з посади чи не здійснює відповідну діяльність. 

Апеляційний суд констатує, що та обставина, що ГТУЮ у Закарпатській області перебуває у стані припинення, не є достатньою підставою для застосування ч. 3 ст. 450 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

постановив:

апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), залишити без задоволення.

Ухвалу Міжгірського районного суду від 10 січня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 24 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: