П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/1696/20	
Головуючий в 1 інстанції: Брагар В. С.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,
третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал»

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.04.2020 р. ВП №61743434.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивачка вказувала, що ч. 2 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює вимоги щодо прийняття приватним виконавцем до виконання виконавчих документів та зобов`язує, останнього, приймати їх, зокрема, за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи або за місцем знаходження майна боржника.
Однак, на її думку, відповідач у справі, приватний виконавець Клименко Р. В., відкрив виконавче провадження, порушивши вимоги даної статті.
За твердження ОСОБА_1 вона не проживає та не перебуває за адресою, що була указана стягувачем, а саме: АДРЕСА_1 , а також в межах виконавчого округу м. Києва не знаходиться її майно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року, ухваленого за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи, позов ОСОБА_1 задоволено.
Суд визнав протиправною та скасував постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Р. В. від 07.04.2020 про відкриття виконавчого провадження № 61743434.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріали виконавчого провадження надають підстави вважати про порушення приватним виконавцем Клименко Р. В. встановлених правил територіальної діяльності. Так, незважаючи на те, що йому була відома адреса реєстрації місця проживання позивача (боржника), яка не належала до його виконавчого округу, він прийняв виконавчий документ для виконання з порушенням вимог ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Вважаючи, що висновки суду першої інстанції, викладені в судовому рішенні є помилковими та суперечать нормам чинного законодавства і основним принципам адміністративного судочинства, приватний виконавець Клименко Р. В., в апеляційній скарзі, просить його скасувати та прийняти нове рішення про відмову задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, приватний виконавець Клименко Р. В. зазначив, що за приписами ст. 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа та за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Оскільки, як наголошує скаржник, у виконавчому документі та заяві стягувача були зазначені адреси як місця реєстрації боржника так і місця його проживання, ним було відкрито виконавче провадження в межах виконавчого округу м. Києва, за місцем проживання ОСОБА_1 .
На переконання скаржника, на користь його позиції свідчить ухвала Верховного Суду від 25.01.2019 р. (справа №511/1342/17), де висловлена думка про те, що у стягувача є право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби. Натомість, державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі, а тому не має підстав вважати, що виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання та повертати його стягувану.

У зв`язку з неприбуттям жодного з учасників справи у судове засідання належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглянута в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог статті 311 КАС України.

Фактичні обставини справи.

31.01.2020 р. ОСОБА_1 уклала з ПАТ УкрСиббанк договір №94314211000 про надання споживчого кредиту з можливістю відкриття карткового рахунку.
У зв`язку з тим, що боржником допущено прострочення платежів за кредитом, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д.І. 04.03.2020 р. був вчинений виконавчий напис № 928 про стягнення з ОСОБА_1 , на користь правонаступника усіх прав та обов`язків ПАТ УкрСиббанк - ТОВ “Вердикт Капітал” заборгованості в розмірі 22  604,77 грн.

У виконавчому написі нотаріуса були зазначені дві адреси боржниці, а саме: місце реєстрації та місце проживання. Так, місцем реєстрації було зазначено – АДРЕСА_2 , а місцем проживання - АДРЕСА_1 .

06.04.2020 року - ТОВ “Вердикт Капітал” звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богомоловою Д. І. за № 928 від 04.03.2020 року про стягнення з боржниці ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 22  604,77 грн., та просило у відповідності до вимог статей 3-5, 19, 24, 28, 48, пункту першого частини першої статті 26 та частини другої статті 68 Закону України "Про виконавче провадження" відкрити виконавче провадження.
У даній заяві стягувача також містилися дві адреси боржника, а саме: місце реєстрації та адреса проживання.

07.04.2020 року приватним виконавцем Клименком Р. В. було відкрите виконавче провадження №61743434 про стягнення з позивачки на користь ТОВ “Вердикт Капітал” заборгованості в розмірі 22  604,77 грн.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
Частиною 1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно вимог частин 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Пунктом 4 ч.2 ст. 23 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Підставою для  відкриття виконавчого провадження за виконавчим округом в якому приватний виконавець може здійснювати свою діяльність, стала заява стягувача про примусове виконання за місцем проживання боржника.

Згідно ч.2, 4 ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України. Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.

Наріжним питанням у цій справі є питання, чи мав право державний виконавець при наявності даних щодо місця реєстрації боржника відкривати провадження за фактичним її місцем проживання.

Досліджуючи дане питання колегія суддів встановила таке.

Місцем постійного проживання фізичної особи, відповідно до  ст. 29 Цивільного кодексу України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Однак, чинне законодавство дає ще й інше розуміння поняття «місце проживання», під яким слід розуміти адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік (ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Від місця проживання законодавець відмежовує «місце перебування», тобто адміністративно-територіальну одиницю, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.
Право на місце проживання, як особисте немайнове право фізичної особи, включає в себе такі основні повноваження:
- володіння місцем проживання, тобто можливість особи мати одно чи декілька місць проживання;
- використовувати своє місце проживання, тобто це гарантована законом можливість набувати цивільних прав та виконувати покладені на особу цивільні обов`язки за місцем проживання, якщо інше не передбачено законом чи домовленістю між сторонами. 
- вільно обирати та змінювати місце проживання, тобто передбачена можливість вільно обирати країну, населений пункт де буде розташоване місце проживання, а також безпосереднє місце проживання.

Отже, законодавець дозволяє фізичній особі не проживати за місцем реєстрації та мати можливість мати одно чи декілька місць проживання.
За таких обставин є обґрунтованими доводи скаржника про наявність у нього законодавче встановленого права відкрити виконавче провадження не за місцем реєстрації боржниці, а за місцем її проживання, адже саме місце проживання було зазначено у виконавчому документі та заяві стягувача.
Суд першої інстанції критично поставився до доводів приватного виконавця Клименко Р. В. про зазначення у виконавчому написі №928 від 04.03.2020 року, місце проживання боржника: АДРЕСА_1 , вважаючи, що у випадку відкриття виконавчого провадження слід керуватися саме місцем його реєстрації.
Водночас колегія суддів не поділяє правову позицію суду першої інстанції, що місцем проживання боржника, є виключно місце його реєстрації.

Словесний, логіко-граматичний та юридичний аналіз конструкцій ч.2 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави вважати, що законодавець, надаючи приватному виконавцю право вибору адреси боржника для прийняття виконавчого документа до виконання, не мав на увазі виключно адресу реєстрації боржника, адже для проведення таких дій достатньо перебування особи на адміністративно-територіальної одиниці, менше шести місяців на рік.

Є слушним, на думку суду апеляційної інстанції покликання скаржника на ухвалу Верховного Суду від 25.01.2019 р. у подібних правовідносинах (справа №511/1342/17), де висловлена думка про те, що право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби належить стягувачу, а державний виконавець не має обов`язку перевіряти місцезнаходження боржника, що зазначив стягувач у виконавчому документі.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав, зазначених у ст. 317 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції та для ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись статтями 287, 308, 311, 317, 322, 325, КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 05 червня 2020 року – скасувати.
Ухвалити у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                             Л. В. Стас

суддя                                                             Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 30.07.2020 року.