Ухвала
Іменем України
 
20 липня 2020 року
місто Київ
 
справа № 520/15285/17
провадження № 61-10148ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Олійник А. С.,
учасник справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 року у складі судді Заїкіна А. П., 
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
У 2017 році ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , просив визнати недійсними договори дарування, заповіт, свідоцтва про право на спадщину за законом та заповітом, визнати недійсними та скасувати запис і рішення державного реєстратора, визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року поновлено строк ОСОБА_1 для подання клопотання про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи. Клопотання ОСОБА_1 про призначення посмертної судово-психіатричної експертизи задоволено. Призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу.
Постановою Одеського апеляційного суду від 03 грудня 2019 року апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року залишено без змін.
13 лютого 2020 року до канцелярії Київського районного суду м. Одеси повторно надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року про призначення експертизи.
Матеріали цивільної справи надійшли до Одеського апеляційного суду 22 червня 2020 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за поданою 13 лютого 2020 року апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року про призначення експертизи.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції зазначив, що наявні обставини, передбачені пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України, їх підтверджено матеріалами справи, відтак, у відкритті апеляційного провадження за поданою 13 лютого 2020 року апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу суду першої інстанції необхідно відмовити.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку 07 липня 2020 року, ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 року та направити матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга обґрунтовується тим, що апеляційний суд не застосував частину дев`яту статті 10 та частини четверту, п`яту статті 370 ЦПК України. Зазначає, що нею подано дві апеляційні скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року про призначення експертизи, зокрема, 17 квітня 2019 року - через канцелярію суду першої інстанції, 22 квітня 2019 року - засобами поштового зв`язку. Підставою першої апеляційної скарги є порушення судом першої інстанції правил статті 222 ЦПК України (призначення судової експертизи після закриття підготовчого засідання), а підставою другої апеляційної скарги є порушення судом першої інстанції правил пункту 2 частини першої статті 43, частин третьої та п`ятої статті 103 ЦПК України.
Заявник вважає, що оскільки апеляційні скарги мають різні підстави оскарження однієї і тієї ж ухвали суду першої інстанції, то апеляційний суд, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою засобами поштового зв`язку, не вправі застосовувати пункт 3 частини першої статті 358 ЦПК України, а повинен був за аналогією процесуального закону відкрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою, що надійшла до апеляційного суду після закінчення апеляційного розгляду справи.
Вважає, що оскаржуваною ухвалою апеляційного суду порушено її права на доступ до правосуддя.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд, дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Норми права, застосовані судом
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд встановив, що касаційна скарга є очевидно необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності та неправильності.
Такий висновок Суд зробив з огляду на таке.
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін 
(частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_2 вже скористалася своїм правом на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції про призначення експертизи, а тому відповідно до правил пункту 3 частини першої статті 358 ЦПК України відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
В оцінці доводів касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції зобов`язаний був за аналогією закону застосувати правила частин четвертої, п`ятої статті 370 ЦПК України, Верховний Суд врахував таке.
Відповідно до частини дев`ятої статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).
Враховуючи, що спірні правовідносини врегульовані ЦПК України, зокрема пунктом 3 частини першої статті 358 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення, то безпідставними є доводи касаційної скарги про застосування аналогії закону до спірних правовідносин.
Правила частин четвертої та п`ятої статті 370 ЦПК України, які ОСОБА_2 вважає такими, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, застосовуються у разі, якщо до апеляційного суду після апеляційного розгляду справи надійшла апеляційна скарга іншого учасника справи, який не був присутній під час апеляційного розгляду справи.
За правилами частини першої статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави.
Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи. Суд відмовляє у відкритті провадження за апеляційною скаргою, поданою відповідно до частини першої цієї статті, якщо суд розглянув наведені у ній доводи під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи (частини четверта та п`ята статті 370 ЦПК України).
ОСОБА_2 брала участь у апеляційному розгляді її апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року про призначення експертизи, а тому не була позбавлена можливості доповнити або змінити подану нею апеляційну скаргу, а також могла повідомити суду апеляційної інстанції про подання нею другої апеляційної скарги на те ж саме судове рішення суду першої інстанції, проте з інших підстав.
Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, подавши апеляційну скаргу 22 квітня 2019 року засобами поштового зв`язку, враховуючи вимоги процесуального закону щодо порядку та строків розгляду апеляційних скарг, ОСОБА_2 зобов`язана була передбачати наслідки у вигляді відмови у відкритті апеляційного провадження за поданою нею засобами поштового зв`язку у разі, якщо така апеляційна скарга надійде до суду апеляційної інстанції після розгляду її апеляційної скарги, поданої через суд першої інстанції. ОСОБА_2 не повідомила суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги, поданої нею 17 квітня 2019 року, про наявність другої апеляційної скарги, не доповнила зміст поданої 17 квітня 2019 року апеляційної скарги іншими доводами, таким чином розпорядилася своїми процесуальними правами.
Оцінюючи доводи касаційної скарги про обмеження заявника у доступі до правосуддя, Верховний Суд врахував, що апеляційним судом здійснено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2019 року, заявник брала участь у такому апеляційному розгляді справи, а тому не була обмежена у доступі до правосуддя.
З урахуванням наведеного, Верховний Суд визнає підставним висновок, що правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 року є необґрунтованою.
ЄСПЛ зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (рішення ЄСПЛ від 23 жовтня 1996 року у справі «Леваж Престейшинз Сервісиз проти Франції», рішення ЄСПЛ від 19 грудня 1997 року у справі «Бруалла Гомес де ла Торре проти Іспанії»).
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України, у разі якщо суд дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
Керуючись пунктом 2 частини першої, частиною другою статті 389, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
У відкритті касаційного провадження за касаційною ОСОБА_2 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 24 червня 2020 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про спадщину за законом та за заповітом недійсними, скасування свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом та про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття судом та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний
 
                                                                                                            І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                            А. С. Олійник