ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

14 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 206/1396/20(2-а/206/36/20)	
(суддя Румянцев О.П., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року у справі №206/1396/20(2-а/206/36/20) за позовом   ОСОБА_1  до  інспектора 3 батальйону 3 роти 2 взводу Управління патрульної поліції  в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нечепоренко Дениса Ігоровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

                                                        ВСТАНОВИВ: 

ОСОБА_1 03 квітня 2020 року звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора 3 батальйону 3 роти 2 взводу Управління патрульної поліції  в Дніпропетровській області лейтенанта поліції Нечепоренко Дениса Ігоровича в якому, просить визнати протиправними дії відповідача та скасувати постанову серії АР №890877 від 25.03.2020 року відносно позивача про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Позов обґрунтовано тим, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП. Зазначає про те, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено факт порушення позивачем ПДР України.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що з наданої відповідачем відеофіксації вчиненого позивачем правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 не було надано працівнику поліції, на його вимогу,  посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Наданий відповідачем СД диск з відеофіксацією є належним доказом, який підтверджує факт вчинення позивачем правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами наведеними у позовній заяві щодо відсутності в діях позивача складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.126 КУпАП та відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено факт порушення позивачем ПДР України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з постановою серії АР №890877 від 25.03.2020 року винесеною відповідачем, 25.03.2020 року о 09:50 годині в м. Дніпро вул. Томська біля будинку 292, позивач керуючи транспортним засобом CERRI QQ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який обладнаний ременями безпеки, але водій був не пристебнутий ними, чим порушив п.2.3 «В» ПДР України, під час перевірки документів водій відмовився пред`явити посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. 2.4 ПДР України та ч. 1 ст. 126 КУпАП, згідно зі ст. 36 КУпАП покарання визначається за більш тяжке порушення (а.с.5).
Правомірність дій відповідача щодо винесення постанови серії АР №890877 від 25.03.2020 року та законність та обґрунтованість зазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (статті 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частина перша статті 44, стаття 44-1, частина друга статті 106-1, частини перша, друга, третя, четверта і шоста статті 109, стаття 110, частина третя статті 114, частина перша статті 115, стаття 116-2, частина друга статті 117, частини перша і друга статті 119, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, частини перша, друга і третя статті 127, статті 128-129, стаття 132-1, частини перша, друга та п`ята статті 133, частини третя, шоста, восьма, дев`ята, десята і одинадцята статті 133-1, частина друга статті 135, стаття 136 (за винятком порушень на автомобільному транспорті), стаття 137, частини перша, друга і третя статті 140, статті 148, 151, статті 161, 164-4, статтею 175-1 (за винятком порушень, вчинених у місцях, заборонених рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради), статтями 176, 177, частини перша і друга статті 178, статті 180, 181-1, частина перша статті 182, статті 183, 184, 189-2, 192, 194, 195).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.
Тобто, оформлення адміністративного матеріалу, складення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху є складовою виконання посадовою особою Національної поліції України своїх процесуальних обов`язків передбачених законом, а отже вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача задоволенню не підлягають.
Щодо вимог позивача про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР №890877 від 25.03.2020 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачене адміністративну відповідальність.
Законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість (тяготіє до кримінального), а тому з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.  
Частиною 1 статті 126 КУпАП встановлено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 2.4 «а» розділ ІІ ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
В свою чергу пунктом 2.1 «а», «б» розділ ІІ ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Частиною 5 статті 121 КУпАП встановлено, що порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами - тягне за собою накладення штрафу в розмірі трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 2.3 «в» розділ ІІ ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. 
Разом з цим, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно зі ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію» передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, частиною 1 цього Закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.
Тобто, належним доказом правопорушення є фото або відеофіксація вчиненого правопорушення розміщена на видному місці.
Як вбачається з наданого відповідачем відеозапису вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 122 КУпАП (DSJX304427_004427) відеофіксація здійснена з нагрудної бодікамери працівника поліції, а отже може бути належним доказом у справі, 25.03.2020 року працівниками поліції зупинено автомобіль CERRI QQ, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував позивач та йому повідомлено про порушення ним пункту 2.3 «в» розділ ІІ ПДР України, а саме керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки в підтвердження чого надано для ознайомлення відеофіксацію вказаного порушення. В подальшому при оформленні матеріалу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 відмовився надати працівнику патрульної поліції посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб. Позивачу було повідомлено, що такі дії є порушенням ПДР України.
Тобто, з наданого відповідачем відеозапису вбачається, що позивачем було порушено ПДР України, а саме керування транспортним засобом з не пристебнутим ременем безпеки та не надання для перевірки посвідчення водія відповідної категорії і реєстраційного документа на транспортний засіб.
Відповідно до частини 2 статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи те, що позивачем вчинено два правопорушення, які одночасно розглядаються одним і тим же органом, відповідач правомірно притягнув  позивача до відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП.
При цьому, посилання позивача, як на підставу для скасування оскаржуваної постанови на те, що відповідач відмовив йому у забезпеченні права на правову допомогу адвокатом, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки чинне законодавство не покладає на працівників патрульної поліції обов`язок по забезпеченню осіб правовою допомогою адвоката. При цьому, як вбачається з наданої відповідачем відеофіксації вчиненого порушення, позивачем жодних дій щодо виклику адвоката не здійснювалося.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно із ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
На переконання апеляційного суду, системний аналіз зазначених правових норм дає підстави вважати, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених частиною 1 статті 122 КУпАП, працівники органів (підрозділів) Національної поліції діють від імені органів Національної поліції, а отже не можуть виступати відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган (підрозділ) Національної поліції.
Враховуючи те, що суд першої інстанції, не здійснивши заміну неналежної сторони, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції не встановив фактичні обставини, які мають значення для справи та, допустив порушення норм процесуального права, при цьому враховуючи положення частини сьомої статті 48 КАС України суд апеляційної інстанції позбавлений можливості здійснення такої заміни, колегія суддів зробила висновок про те, що зазначені обставини є окремою підставою для відмови у задоволенні позову, як такого, що поданий до не належного відповідача.
Аналогічний правовий висновок та аналіз правових норм міститься в постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.12.2019 року по справі №724/716/16-а.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення  без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 19. травня 2020 року у справі №206/1396/20(2-а/206/36/20) - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
                    Повне судове рішення складено 14 вересня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко