П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6540/19	
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової  частини   НОМЕР_1 на рішення  Одеського   окружного   адміністративного  суду  від  11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 , які виразилися у відмові донарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу при  звільненні з військової служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди та у відмові нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 26 календарних роки з врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року №889, з урахуванням раніше виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби; 
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 8 грудня 2017 року.
В обґрунтування позову зазначено, що відмова військової частини у виплаті позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, як учаснику бойових та у перерахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, є незаконними та порушують його права, гарантовані Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського   окружного   адміністративного  суду  від  11 грудня 2019 року, ухваленим  за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, позов ОСОБА_1 задоволено. 
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при звільненні позивача зі служби Військова частина не компенсувала військовослужбовцю невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій, а також здійснила розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на невірну оцінку встановлених у справі обставин, порушення норм матеріального права, Військова частина подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалене у справі рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції при прийнятті рішення у справі не врахував, що звільнення позивача з військової служби та проведення відповідного розрахунку здійснено військовою частиною на підставі наказу від 08.12.2017 року №274, який не оскаржується позивачем у даній справі. Зауважив, що суд першої інстанції взагалі не досліджував наявність у позивача права на отримання одноразового грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний календарний рік служби. Наполягає, що щомісячна винагорода має тимчасовий характер, а отже не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Вважає, що положення ст. 233 КЗпП України не поширюються на спірні правовідносини, а також позивачем пропущено строки звернення до суду з відповідним позовом. 
ОСОБА_1 не скористався правом на подання відзиву до апеляційної скарги.
Враховуючи відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст. 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 4 грудня 2017 року № 575 ОСОБА_1 було звільнено з військової служби  у запас за пунктом “б” частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за станом здоров`я).  Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08.12.2017 року № 274 його виключено зі списків особового складу частини.
17 вересня 2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із заявою, в якій просив донарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомогу при  звільненні з урахуванням виплачених сум щомісячної додаткової грошової винагороди.
Листом від 02.10.2019 року вих. №5629/ЮК позивачу відмовлено в задоволенні його заяви, з посиланням на пункт 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 липня 2008 р. за № 638/15329, що була чинною на момент звільнення позивача з військової служби, відповідно до якої військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, звільненим з посад, на які вони були призначені, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
04 жовтня 2019 року позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 із  заявою про нарахування та виплату йому грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2017 рік.
Листом від 28.10.2019 року вих. №6173/ЮК позивачу відмовлено в задоволенні його заяви з посиланням на те, що у період з березня 2014 року і по даний час додаткові відпустки із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік не надаються, а тому підстав для їх компенсації немає.
Не погоджуючись із отриманими рішеннями, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Положеннями частини другої статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно зі статтею 40 Закону №2232-XII гарантії правового і соціального захисту громадян України, які виконують конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, забезпечуються відповідно до законів України «Про Збройні Сили України», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» та іншими законами.
Права, пільги та соціальні гарантії військовослужбовців визначаються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Частиною першою статті 9 Закону №2011-XII обумовлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Згідно частини другої статті 15 Закону №2011-XII  військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я,  виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що 
військовослужбовці, які звільняються зі служби за станом здоров`я мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Враховуючи, що позивача звільнено з військової служби через стан  здоров`я, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що останній набув право на отримання наведеної вище грошової допомоги.
Щодо виплат, які мають враховуватись при обчисленні вказаної допомоги, судова колегія вважає необхідним врахувати останню правову позицією Великої Палати Верховного Суду,  викладену у постанові від 06.02.2019 року по справі №522/2738/17, згідно якої щомісячна додаткова грошова винагорода входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вказана винагорода має враховуватись при обчисленні одноразової грошової допомоги, передбаченої ч.2 ст. 15 Закону №2011-XII.  
Також судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учасник бойових дій, оскільки останній відповідає правовій позиції викладеній Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року по справі №620/4218/18. 
Судова колегія вважає помилковими доводи військової частини, що позивач пропустив строки звернення до суду з відповідним позовом, оскільки згідно останньої правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 22.05.2020 року по справі №808/3200/17, грошове забезпечення, одноразова грошова допомога при звільненні, та заробітна плата, які використано у чинному законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними та охоплюється застосованим у частині 2 статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», а тому звернення до суду з вимогами про їх стягнення не обмежується будь-яким процесуальним строком.
Інші наведені апелянтами доводи не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування чи зміни.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до  ст. 316 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду  без змін.
Враховуючи, що вказана справа належить до категорії незначної складності, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у учасників справи права на касаційне оскарження такого рішення.
Керуючись ст. ст.   308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Військової  частини   НОМЕР_1 -    залишити без задоволення.
Рішення Одеського   окружного   адміністративного  суду  від  11 грудня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.    Скрипченко В.О.