П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  560/988/20 
                                                                      Головуючий у 1-й інстанції: Лабань Г.В. 
                                                                      Суддя-доповідач:  Матохнюк Д.Б. 
07 серпня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Матохнюка Д.Б. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Совгири Д. І. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, 
В С Т А Н О В И В :
у лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулось в суд з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Хмельницькій області (ГУ ДПС у Хмельницькій області) про визнання протиправним та скасування рішення №0047495506 від 20 листопада 2019 року про застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.  
22 квітня 2020 року Хмельницький окружний адміністративний суд прийняв рішення про задоволення адміністративного позову. 
Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.
Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою, яка проводить незалежну професійну діяльність, а саме нотаріальну діяльність, що підтверджується довідкою (Форма №4- ОПП) про взяття на облік платника податків №43 від 26.01.2011 виданою Славутською об`єднаною ДПІ та реєстраційного посвідчення №41 про реєстрацію приватної нотаріальної діяльності від 25.07.2002, виданим Хмельницьким обласним управлінням юстиції.
Так, 26.04.2019 року позивачем подано до податкового органу звіт про суми нарахованого доходу та суми нарахованого єдиного внеску за 2018 рік в сумі 24302,04 грн., яка підлягає сплаті до 02 травня 2019 року.
Даний звіт було прийнято електронною системою о 14 год. 16 хв, що підтверджується квитанцією №2.
26 квітня 2019 року позивачем було подане платіжне доручення з призначенням: єдинний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ОСОБА_1 , що підтверджується квитанцією №16 від 26 квітня 2019 року Хмельницького обласного управління Ощадбанку (а.с. 43).
Із змісту листа Державного ощадного банку України №120.50-18/5413/2020-22 від 22.01.2020 року встановлено, що сплачені позивачем кошти 26.04.2019 року в «післяопераційний час» 0 17:23 год. були перераховані за вказаними реквізитами наступного робочого дня 02.05 2019 року. Оскільки кошти були поверненні до банку з банку одержувача платежу, 03.05.2019 року вони були зараховані на рахунок обліку нез`ясованих платежів. Після звернення та надання позивачем відповідної заяви, кошти перераховані на вказаний у заяві рахунок (а.с. 45).
Проте, 20 листопада 2019 року податковим органом прийнято рішення №0047495506, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску у розмірі 4676,40 грн. та нараховано пеню в сумі 140,29 грн. за період з 03.05.2019 року по 08.05.2019 рік.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що рішення прийнято відповідачем необґрунтовано, без урахування усіх обставин що мають значення для його прийняття.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 08.07.2010 року №2464 (Закон №2464) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Згідно з ч. 5 ст. 9 Закону №2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).
Частиною 7 ст. 9 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники, зазначені в абзацах 3,4 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464, які не мають банківського рахунку, сплачують внесок шляхом готівкових розрахунків через банки чи відділення зв`язку.
Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (п. 8 ст. 9 Закону №2464).
Відповідно до п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону  №2464 днем сплати єдиного внеску у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів вважається: день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.
Статтею 8 Закону №2464 визначено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.
Згідно з п. 22.4 ст. 22 Закону №2464 під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника; для банку платника - з дати списання коштів з рахунка платника та зарахування на рахунок отримувача в разі їх обслуговування в одному банку або з дати списання коштів з рахунка платника та з кореспондентського рахунка банку платника в разі обслуговування отримувача в іншому банку.
Відповідно до ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з п. 129.6 ст. 129 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.
Таким чином, з моменту прийняття банком зобов`язання з виконання доручення клієнта на переказ коштів, платник внесків не може нести відповідальності у вигляді штрафних санкцій за невчасну сплату внесків, при умові що такий платник звернувся до банку у строк сплати цих внесків. За наявності у платника відповідних доказів, що підтверджують виконання усіх передбачених законодавством умов для визнання його добросовісним платником, обов`язок зі сплати відповідної суми податкового (грошового) зобов`язання слід визнати виконаним, незалежно від фактичного зарахування платежу до бюджетної системи України.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач виконала  обов`язок зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначеного у звіті за 2018 року шляхом подачі 26.04.2019 року платіжного доручення до банку. 
Таким чином, невиконання банком доручення клієнта на переказ коштів, не може слугувати підставою для настання негативних наслідків для платник внесків у вигляді штрафних санкцій за невчасну сплату внесків.
За таких обставин, дії позивача не містять ознак бездіяльності при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, а відтак не можуть бути підставою для застосування штрафу та нарахування пені, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення відповідача.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.02.2019 року у справі №812/195/18, від 22.05.2018 року у справі №815/2405/16, від 01.10.2018 року у справі №813/3782/17, від 22.05.2018 року у справі №804/505/16, від 03.04.2018 року у справі №809/3851/15, від 28.08.2018 року у справі №826/19338/14.
Проте, під час розгляду справи суд першої інстанції зазначив про обставини, які не відповідають матеріалам справи, а саме, що позивач отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю і відповідач встановив позивачу ознаку незалежної професійної діяльності. 
Також, зазначеним вище обставинам судом першої інстанції надана правова оцінка із застосуванням відповідних норм законодавства і з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду.
Частиною 3 ст. 242 КАС України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що оскаржуване рішення суду першої інстанції вимогам ст.242 КАС України не відповідає.
Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
Згідно з ч. 4 ст. 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних, але частково з інших підстав, ніж визначено судом першої інстанції.
Відтак, в порядку ст. 317 КАС України, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.  
          Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області задовольнити частково.
          Рішення  Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року змінити в частині викладення мотивувальної частини.
          В іншій частині рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2020 року залишити без змін.
           
          Постанова суду набирає законної сили з моменту підписання суддями та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Матохнюк Д.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Совгира Д. І.