ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року	Львів	Справа № 300/2268/19 пров. № А/857/5829/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                            Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                                Обрізка І.М., Іщук Л.П., 
з участю секретаря судових засідань                                                     Гром І.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «Мілвуд» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
суддя у І інстанції                                                            Боршовський Т.І., 
час ухвалення рішення                                                   12 год 55 хв,
місце ухвалення рішення                                                  м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту судового рішення                     03 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» (далі – ТОВ «Мілвуд») звернулося до суду із адміністративним позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі – ППР) Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (далі – ГУ ДПС) від 30 серпня 2019 року:
№ 0006981401, яким йому збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств (далі – ПНП) на 1732331,00 грн, з яких 1385865,00 грн за основним платежем та 346466,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);
№ 0006991411 про зменшення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість (далі – ПДВ) на рахунок на суму 618878,00 грн та визначення штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 154720,00 грн. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 300/2268/19 позов було задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано ППР ГУ ДПС № 0006991411 від 30 серпня 2019 року, а також № 0006981401 від 30 серпня 2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПНП за податковими зобов`язаннями у розмірі 1354545 грн та 338636 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами). У задоволенні позову про визнання протиправним і скасування ППР ГУ ДПС № 0006981401 від 30 серпня 2019 року у частині збільшення суми грошового зобов`язання з ПНП за податковими зобов`язаннями у розмірі 31320 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 7830 грн відмовлено. 
Cтягнено на користь ТОВ «Мілвуд» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС 18902,64 грн судових витрат по сплаті судового збору та 27060 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач діяв без належної обачності і йому мало бути відомо про будь-які порушення, які допускали його контрагенти – фізичні особи-підприємці (далі – ФОП) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також доказів, які б свідчити про його пряму участь у будь-яких зловживаннях, пов`язаних зі сплатою податкових зобов`язань таких платників. Висновки відповідача, окрім щодо фінансово-господарських операцій із ФОП ОСОБА_6 на суму 174000,00 грн, є передчасними, оскільки ґрунтуються на припущеннях про неможливість здійснення контрагентами позивача операції з постачання товарів позивачу.
ГУ ДПС подало апеляційну скаргу, у якій просило скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову ТОВ «Мілвуд» та у задоволенні таких вимог позивача відмовити. Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції передчасно задоволено позовні вимоги з підстав наявності у ТОВ «Мілвуд» первинних документів, які підтверджують господарські операції, та показань свідків, зокрема ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . 
На думку апелянта, судом залишено поза увагою суперечності свідчень ФОП ОСОБА_2 у судовому засіданні із початковими її поясненнями працівникам контролюючого органу. Окрім того, свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у судовому засіданні не змогли детально описати свою участь у господарських операціях позивача. 
Одночасно ГУ ДПС не погодилося із висновками суду першої інстанції щодо відшкодування за його рахунок у повному обсязі витрат позивача на професійну правничу допомогу з огляду на неналежне документальне оформлення її надання.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Мілвуд» просило суд апеляційної інстанції залишити без задоволення вимоги апелянта. При цьому звертає увагу на те, що ним належними та допустимими доказами доведено реальність здійснення господарських операцій із своїми контрагентами. 
Окрім того, наполягає на тому, що ГУ ДФС повністю володіло інформацією стосовно експортних операцій позивача з реалізації готової продукції та жодних претензій до їх проведення чи документального оформлення не мало. 
Посилання відповідача на дані інформаційних ресурсів контролюючого органу вважає безпідставним, оскільки така податкова інформація носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.  
Одночасно погоджується із висновками суду першої інстанції щодо розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача. 
Представники ГУ ДПС у ході апеляційного розгляду підтримали вимоги, викладені у апеляційній скарзі. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ТОВ «Мілвуд» відмовити.
Представники ТОВ «Мілвуд» у судовому засіданні апеляційного суду заперечили обґрунтованість доводів, наведених у апеляційній скарзі. Просили відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Переглянувши судове рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції, працівниками ГУ ДФС у період з 10 червня 2019 року по 23 липня 2019 року було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Мілвуд» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, результати якої оформлено актом № 683/09-19-14-01/37322161 від 30 липня 2019 року.
У ході перевірки відповідач дійшов висновку про порушення ТОВ «Мілвуд»:
- пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, Податкового кодексу України (далі – ПК), пунктів 5, 6, 7, 10, 11 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31 грудня 1999 року, внаслідок чого було занижено ПНП за періоді, що підлягав перевірці, на загальну суму 1963391 грн; 
- пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 ПК, внаслідок чого було завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок позивача на 927860 грн.
15 серпня 2019 року ТОВ «Мілвуд» подало у ГУ ДФС в Івано-Франківській області, правонаступником якого є ГУ ДПС, заперечення на акт перевірки № 683/09-19-14-01/37322161 від 30 липня 2019 року, однак листом від 27 серпня 2019 року № 4173/10/09-19-14-01-19 відповідач повідомив позивача про те, що висновки викладені у зазначеному акті перевірки, залишено без змін. 
У відповідності до висновків, що викладені у акті перевірки № 683/09-19-14-01/37322161 від 30 липня 2019 року, ГУ ДПС 30 серпня 2019 року було прийнято оспорювані ППР № 0006981401 та № НОМЕР_1 . 
ТОВ «Мілвуд» 11 вересня 2019 року подало до Державної податкової служби України скаргу в порядку адміністративного оскарження на зазначені ППР, однак листом від  07 листопада 2019 року № 8664/6/99-00-08-05-01 позивачу було надіслано рішення про результати розгляду скарги, яким залишено ППР від 30 серпня 2019 року № 0006981401 та № 0006991411 залишено без змін, а скаргу ТОВ «Мілвуд» – без задоволення. 
ТОВ «Мілвуд» не погодилося із ППР ГУ ДФС від 30 серпня 2019 року № 0006981401 та № 0006991411, подавши до адміністративного суду позов із вимогою про їх скасування. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
З огляду на викладене апеляційному перегляду підлягає рішення суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог ТОВ «Мілвуд».
На переконання апеляційного суду, суть даного публічно-правового спору на стадії апеляційного перегляду зводиться до перевірки обґрунтованості висновків контролюючого органу про безпідставність відображення у податковому обліку ТОВ «Мілвуд» його господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_10 ., ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_7 .
Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами та вимоги до таких документів передбачено приписами пункту 1.2 статті 1, пунктів 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 статті 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, статей 2, 3, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». 
Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 ст. 14 ПК податковий кредит – це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
За правилами пункту 44.2 статті 44 ПК для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Підпунктом 133.1.1 пункту 133.1 статті 133 ПК визначено, що платниками податку на прибуток підприємств є суб`єкти господарювання - юридичні особи, які провадять господарську діяльність як на території України, так і за її межами, крім юридичних осіб, визначених пунктами 133.4 та 133.5 цієї статті.
Об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу (підпункт 134.1.1 пункт 134.1 статті 134 ПК).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Згідно із підпунктом «а» пункту 185.1 статті 185 ПК об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186  цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.
Підпунктом «а» пункту 187.1 статті 187 ПК передбачено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше, зокрема, дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку.
Відповідно до приписів підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 ПК право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 ПК).
Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку, зокрема, з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. 
Приписами пункту 198.6 статті 198 ПК встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить із такого.
Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_1 (Постачальник) був укладений договір поставки лісопродукції № 04-05/2016 від 04 травня 2016 року, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати Покупцю пиловник хвойний, у кількості, зазначеній у накладні. Пунктом 3.2 договору було передбачено, що Постачальник бере на себе зобов`язання забезпечити Покупця комплектом товаросупровідних документів, де повинні бути зазначені характеристики завантаження, об`єм, сорт, асортимент. Ціна 1 м3 товару складає 1050 грн. без ПДВ (пункт 5.2 Договору). Відповідно до пункту 6.1 Договору розрахунки за поставлену постачальником покупцю сировину проводяться в безготівковому порядку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника (пункт 6.1. Договору) 
На підтвердження реальності виконання зазначеного договору позивачем контролюючому органу під час проведення перевірки було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2016 рік (том 2, а.с. 2), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2016 рік (том 2, а.с. 6-14), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2016 рік (том 2, а.с. 15-16).
Окрім того, ТОВ «Мілвуд» на підтвердження реальності виконання вказаного договору було надано накладні: 
від 05 травня 2016 року за № 05/05 (том 2, а.с. 17); 
від 06 травня 2016 року за № 06/05 (том 2, а.с. 20); 
від 10 травня 2016 року за № 10/05 (том 2, а.с. 23); 
від 11 травня 2016 року за № 11/05 (том 2, а.с. 26); 
від 12 травня 2016 року за № 12/05 (том 2, а.с. 29); 
від 13 травня 2016 року за № 13/05 (том 2, а.с. 32); 
від 01 серпня 2016 року за № 01/08 (том 2, а.с. 34); 
від 02 серпня 2016 року за № 02/08 (том 2, а.с. 36); 
від 03 серпня 2016 року за № 03/08 (том 2, а.с. 38); 
від 04 серпня 2016 року за № 04/08 (том 2, а.с. 40); 
від 05 серпня 2016 року за № 05/08 (том 2, а.с. 42); 
від 08 серпня 2016 року за № 08/08 (том 2, а.с. 44); 
від 09 серпня 2016 року за № 09/08 (том 2, а.с. 46); 
від 10 серпня 2016 року за № 10/08 (том 2, а.с. 48); 
від 11 серпня 2016 року за № 11/08 (том 2, а.с. 50); 
від 12 серпня 2016 року за № 12/08 (том 2, а.с. 52); 
від 15 серпня 2016 року за № 15/08 (том 2, а.с. 54); 
від 16 серпня 2016 року за № 16/08 (том 2, а.с. 56); 
від 17 серпня 2016 року за № 17/08 (том 2, а.с. 58); 
від 18 серпня 2016 року за № 18/08 (том 2, а.с. 60); 
від 19 серпня 2016 року за № 19/08 (том 2, а.с. 62); 
від 10 жовтня 2016 року за № 10/10 (том 2, а.с. 64); 
від 11 жовтня 2016 року за № 11/10 (том 2, а.с. 66); 
від 12 жовтня 2016 року за № 12/10 (том 2, а.с. 68); 
від 13 жовтня 2016 року за № 13/10 (том 2, а.с. 70); 
від 17 жовтня 2016 року за № 17/10 (том 2, а.с. 72); 
від 18 жовтня 2016 року за № 18/10 (том 2, а.с. 74); 
від 19 жовтня 2016 року за № 19/10 (том 2, а.с. 76); 
від 20 жовтня 2016 року за № 20/10 (том 2, а.с. 78); 
від 21 жовтня 2016 року за № 21/10 (том 2, а.с. 80); 
від 24 жовтня 2016 року за № 24/10 (том 2, а.с. 82); 
від 25 жовтня 2016 року за № 25/10 (том 2, а.с. 84); 
від 26 жовтня 2016 року за № 26/10 (том 2, а.с. 86); 
від 27 жовтня 2016 року за № 27/10 (том 2, а.с. 88); 
від 10 листопада 2016 року за № 10/11 (том 2, а.с. 90); 
від 11 листопада 2016 року за № 11/11 (том 2, а.с. 92); 
від 14 листопада 2016 року за № 14/11 (том 2, а.с. 94); 
від 15 листопада 2016 року за № 15/11 (том 2, а.с. 96); 
від 16 листопада 2016 року за № 16/11 (том 2, а.с. 98); 
від 17 листопада 2016 року за № 17/11 (том 2, а.с. 100); 
від 18 листопада 2016 року за № 18/11 (том 2, а.с. 102); 
від 22 листопада 2016 року за № 22/11 (том 2, а.с. 104); 
від 23 листопада 2016 року за № 23/11 (том 2, а.с. 106); 
від 24 листопада 2016 року за № 24/11 (том 2, а.с. 108); 
від 25 листопада 2016 року за № 25/11 (том 2, а.с. 110); 
від 28 листопада 2016 року за № 28/11 (том 2, а.с. 112); 
від 29 листопада 2016 року за № 29/11 (том 2, а.с. 114); 
від 05 грудня 2016 року за № 05/12 (том 2, а.с. 116); 
від 07 грудня 2016 року за № 07/12 (том 2, а.с. 118); 
від 09 грудня 2016 року за № 09/12 (том 2, а.с. 120); 
від 10 грудня 2016 року за № 10/12 (том 2, а.с. 122); 
від 12 грудня 2016 року за № 12/12 (том 2, а.с. 124); 
від 13 грудня 2016 року за № 13/12 (том 2, а.с. 126); 
від 14 грудня 2016 року за № 14/12 (том 2, а.с. 128); 
від 15 грудня 2016 року за № 15/12 (том 2, а.с. 130); 
від 16 грудня 2016 року за № 16/12 (том 2, а.с. 132); 
від 17 грудня 2016 року за № 17/12 (том 2, а.с. 134); 
від 20 грудня 2016 року за № 20/12 (том 2, а.с. 136).
Водночас, ТОВ «Мілвуд» на підтвердження реальності таких господарських операцій було надано товарно-транспортні накладні (далі – ТТН) про доставку лісопродукції за договором № 04-05/2016 від 04 травня 2016 року: 
від 05 травня 2016 року за № 01-1/05/05 (том 2, а.с. 18); 
від 05 травня 2016 року за № 01-2/05/05 (том 2, а.с. 19); 
від 06 травня 2016 року за № 01-1/05/06 (том 2, а.с. 21); 
від 06 травня 2016 року за № 01-2/05/06 (том 2, а.с. 22); 
від 10 травня 2016 року за № 01-1/05/10 (том 2, а.с. 24); 
від 10 травня 2016 року за № 01-2/05/10 (том 2, а.с. 25); 
від 11 травня 2016 року за № 01-1/05/11 (том 2, а.с. 27); 
від 11 травня 2016 року за № 01-2/05/11 (том 2, а.с. 28); 
від 12 травня 2016 року за № 01-2/05/12 (том 2, а.с. 30); 
від 12 травня 2016 року за № 01-1/05/12 (том 2, а.с. 31); 
від 13 травня 2016 року за № 01-1/05/13 (том 2, а.с. 33); 
від 01 серпня 2016 року за № 01-1/08/01 (том 2, а.с. 35); 
від 02 серпня 2016 року за № 01-1/08/02 (том 2, а.с. 37); 
від 03 серпня 2016 року за № 01-1/08/03 (том 2, а.с. 39); 
від 04 серпня 2016 року за № 01-1/08/04 (том 2, а.с. 41); 
від 05 серпня 2016 року за № 01-1/08/02 (том 2, а.с. 43); 
від 08 серпня 2016 року за № 01-1/08/08 (том 2, а.с. 45); 
від 09 серпня 2016 року за № 01-1/08/09 (том 2, а.с. 47); 
від 10 серпня 2016 року за № 01-1/08/10 (том 2, а.с. 49); 
від 11 серпня 2016 року за № 01-1/08/11 (том 2, а.с. 51); 
від 12 серпня 2016 року за № 01-1/08/12 (том 2, а.с. 53); 
від 15 серпня 2016 року за № 01-1/08/15 (том 2, а.с. 55); 
від 16 серпня 2016 року за № 01-1/08/16 (том 2, а.с. 57); 
від 17 серпня 2016 року за № 01-1/08/17 (том 2, а.с. 59); 
від 18 серпня 2016 року за № 01-1/08/18 (том 2, а.с. 61); 
від 19 серпня 2016 року за № 01-1/08/19 (том 2, а.с. 63); 
від 10 жовтня 2016 року за № 01-1/10/10 (том 2, а.с. 65); 
від 11 жовтня 2016 року за № 01-1/10/11 (том 2, а.с. 67); 
від 12 жовтня 2016 року за № 01-1/10/12 (том 2, а.с. 69); 
від 13 жовтня 2016 року за № 01-1/10/13 (том 2, а.с. 71); 
від 17 жовтня 2016 року за № 01-1/10/17 (том 2, а.с. 73); 
від 18 жовтня 2016 року за № 01-1/10/18 (том 2, а.с. 75); 
від 19 жовтня 2016 року за № 01-1/10/19 (том 2, а.с. 77); 
від 20 жовтня 2016 року за № 01-1/10/20 (том 2, а.с. 79); 
від 21 жовтня 2016 року за № 01-1/10/21 (том 2, а.с. 81); 
від 24 жовтня 2016 року за № 01-1/10/24 (том 2, а.с. 83); 
від 25 жовтня 2016 року за № 01-1/10/25 (том 2, а.с. 85); 
від 26 жовтня 2016 року за № 01-1/10/26 (том 2, а.с. 87); 
від 27 жовтня 2016 року за № 01-1/10/27 (том 2, а.с. 89); 
від 10 листопада 2016 року за № 01-1/11/10 (том 2, а.с. 91); 
від 11 листопада 2016 року за № 01-1/11/11 (том 2, а.с. 93); 
від 14 листопада 2016 року за № 01-1/11/14 (том 2, а.с. 95); 
від 15 листопада 2016 року за № 01-1/11/15 (том 2, а.с. 97); 
від 16 листопада 2016 року за № 01-1/11/16 (том 2, а.с. 99); 
від 17 листопада 2016 року за № 01-1/11/17 (том 2, а.с. 101); 
від 18 листопада 2016 року за № 01-1/11/18 (том 2, а.с. 103); 
від 22 листопада 2016 року за № 01-1/11/22 (том 2, а.с. 105); 
від 23 листопада 2016 року за № 01-1/11/23 (том 2, а.с. 107); 
від 24 листопада 2016 року за № 01-1/11/24 (том 2, а.с. 109); 
від 25 листопада 2016 року за № 01-1/11/25 (том 2, а.с. 111); 
від 28 листопада 2016 року за № 01-1/11/28 (том 2, а.с. 113); 
від 29 листопада 2016 року за № 01-1/11/29 (том 2, а.с. 115); 
від 05 грудня 2016 року за № 01-1/12/05 (том 2, а.с. 117); 
від 07 грудня 2016 року за № 01-1/12/07 (том 2, а.с. 119); 
від 09 грудня 2016 року за № 01-1/12/09 (том 2, а.с. 121); 
від 10 грудня 2016 року за № 01-1/12/10 (том 2, а.с. 123); 
від 12 грудня 2016 року за № 01-1/12/12 (том 2, а.с. 125); 
від 13 грудня 2016 року за № 01-1/12/13 (том 2, а.с. 127); 
від 14 грудня 2016 року за № 01-1/12/14 (том 2, а.с. 129); 
від 15 грудня 2016 року за № 01-1/12/15 (том 2, а.с. 131); 
від 16 грудня 2016 року за № 01-1/12/16 (том 2, а.с. 133); 
від 17 грудня 2016 року за № 01-1/12/17 (том 2, а.с. 135); 
від 20 грудня 2016 року за № 01-1/12/20 (том 2, а.с. 137).
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до матеріалів справи між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_2 (Постачальник) було укладено договір поставки лісопродукції № 01/04/2016 від 01 квітня 2016 року, за умовами якого Покупець купує у Постачальника товар в асортименті, кількості та за ціною, визначеною у видатковій накладній. Поставка товару здійснюється Постачальником  на склад Покупця. Момент передачі товару від Постачальника до Покупця фіксується підписанням останнім ТТН, видаткових накладних або акту прийому-передачі товару (за наявності) (пункту 4.2 Договору). Розрахунки за товар проводяться у безготівковому порядку шляхом перерахування Покупцем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника.  
На підтвердження виконання вказаного договору ТОВ «Мілвуд» під час перевірки працівникам контролюючого органу були надані оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за 2016 рік (том 2, а.с. 140), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2016 рік (том 2, а.с. 142-158), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2016 рік (том 2, а.с. 159).
Окрім того, з цією метою надавалися видаткові накладні: 
від 19 квітня 2018 року за № 19/04-18Л (том 2, а.с. 160); 
від 02 травня 2018 року за № 02/05-18Л (том 2, а.с. 162); 
від 03 травня 2018 року за № 03/05-18Л (том 2, а.с. 164); 
від 04 травня 2018 року за № 04/05-18Л (том 2, а.с. 166); 
від 07 травня 2018 року за № 07/05-18Л (том 2, а.с. 168); 
від 08 травня 2018 року за № 08/05-18Л (том 2, а.с. 170); 
від 16 травня 2018 року за № 09/05-18 (том 2, а.с. 172); 
від 19 травня 2018 року за № 10/05-18 (том 2, а.с. 174); 
від 12 червня 2018 року за № 01/06/2018 (том 2, а.с. 176); 
від 13 червня 2018 року за № 02/06-18 (том 2, а.с. 178); 
від 26 червня 2018 року за № 26/06-18 (том 2, а.с. 180).
Водночас, на підтвердження вказаних господарських операцій позивачем пред`являлися ТТН: 
від 19 квітня 2018 року за № 19/04-18Л (том 2, а.с. 161); 
від 02 травня 2018 року за № 02/05-18Л (том 2, а.с. 163); 
від 03 травня 2018 року за № 03/05-18Л (том 2, а.с. 165); 
від 04 травня 2018 року за № 04/05-18Л (том 2, а.с. 167); 
від 07 травня 2018 року за № 07/05-18Л (том 2, а.с. 169); 
від 08 травня 2018 року за № 08/05-18Л (том 2, а.с. 171); 
від 16 травня 2018 року за № 09/05-18Л (том 2, а.с. 173); 
від 19 травня 2018 року за № 10/05-18Л (том 2, а.с. 175); 
від 12 червня 2018 року за № 01/06-18Л (том 2, а.с. 177); 
від 13 червня 2018 року за № 02/06-18Л (том 2, а.с. 179); 
від 26 червня 2018 року за № 26/06-18Л (том 2, а.с. 177).
Допитана у судовому засіданні 23 березня 2020 року у якості свідка ОСОБА_2 підтвердила проведення господарських операцій з поставки лісопродукції ТОВ «Мілвуд». Окрім того, ствердила підписання нею особисто всіх первинних документів щодо таких господарських операцій та додатково пояснила, що у зв`язку із наявністю у неї малолітньої дитини їй у господарській діяльності допомагав ОСОБА_8 . Свої пояснення від 04 квітня 2019 року, записані з її слів працівниками оперативного підрозділу ГУ ДФС, пояснила тим, що перебувала у той час із своєю малолітньою дитиною, поспішала, не зосередилася на змісті записаного та не висловила до них зауважень.
Допитаний у якості свідка ОСОБА_8 підтвердив, що допоміг сестрі ОСОБА_2 зареєструватися підприємцем та  здійснювати підприємницьку діяльність. Окрім того, пояснив, що поставка лісопродукції ТОВ «Мілвуд» здійснювалася безпосередньо з місця зберігання продукції в суб`єктів господарювання, у яких ФОП ОСОБА_2 її купувала. З урахуванням проміжку часу, що минув, не може пригадати у кого конкретно з підприємців була придбана його сестрою ліспопродукція для ТОВ «Мілвуд».
Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_9 ствердив факт перевезення лісопродукції від ФОП ОСОБА_2 до ТОВ «Мілвуд» його водіями, що й підтвердив у поясненнях працівниками оперативного підрозділу ГУ ДФС 09 квітня 2019 року. Зазначені у ТТН транспортні засоби, якими здійснювалася поставка товару для ТОВ «Мілвуд», належать йому. Один перебуває на праві власності, інший – у користуванні згідно із переданим технічним паспортом на автомобіль.
Відтак, на переконання апеляційного суду, вказаними доказами спростовуються дані, що містяться у службовій записці від 20 червня 2019 року № 130/09-19-21-05 оперативного управління ГУ ДФС, відповідно до яких ФОП ОСОБА_11 не проводила з ТОВ «Мілвуд» будь-якої фінансово-господарської діяльності.  
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_3 , апеляційний суд виходить із такого.
Відповідно до матеріалів справи між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_3 (Постачальник) був укладений договір поставки лісової сировини № 20-08/2017 від 20 серпня 2017 року, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати Покупцю пиловник хвойний за ціною 1700 грн за 1 м3 без ПДВ. Навантаження здійснюється за рахунок і силами Продавця, транспортні витрати – за рахунок Покупця. Розрахунки за товар проводяться у безготівковому порядку, шляхом перерахування покупцем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника. 
На підтвердження реальності виконання зазначеного договору позивачем контролюючому органу під час перевірки було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2017 рік (том 2, а.с. 184), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2017 рік (том 2, а.с. 187-189), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2017 рік (том 2, а.с. 190).
У матеріалах справи наявна копії накладної № 10 від 31 серпня 2017 року та ТТН № 5 від 31 серпня 2017 року (том 2, а.с. 192).
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_4 , апеляційний суд виходить із такого.
Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_4 (Постачальник) був укладений договір поставки лісової сировини № 12-06 від 12 червня 2017 року, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати Покупцю пиловник хвойний за ціною 1420 грн за 1 м3 без ПДВ, а Покупець зобов`язувався прийняти сировину та оплатити її вартість на умовах цього договору. Навантаження здійснюється за рахунок і силами Продавця, транспортні витрати – за рахунок Покупця. Розрахунки за товар проводяться у безготівковому порядку, шляхом перерахування покупцем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника. 
На підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем контролюючому органу під час перевірки було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2017 рік (том 1, а.с. 238), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2017 рік (том 1, а.с. 241-242), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2017 рік (том 1, а.с. 243).
Окрім того, у матеріалах справи наявні копії накладної № 16/06 від 16 червня 2017 року та ТТН № 16/6 від 16.06.2017 (том 1, а.с. 245).
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_5 , апеляційний суд виходить із такого.
Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_5 (Постачальник) був укладений договір поставки № 2018/07-24 від 24 липня 2017 року, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати Покупцю необрізні пиломатеріали. Ціна  товару вказується у накладній  у національній валюті. Транспортування товару здійснюється автомобільним транспортом за рахунок Постачальника на умовах DAF Вигода (Інкотермс 2010) склад Покупця. 
На підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем під час перевірки контролюючому органу було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2018 рік (том 2, а.с. 195), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2018 рік (том 2, а.с. 197-201), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2017 рік (том 2, а.с. 202).
Окрім того, матеріали справи містять копії накладної № 7 від 29 серпня 2018 року (том 2, а.с. 203) та № 4 від 14.08.2018 (том 2, а.с. 205), а також ТТН № 7 від 29 серпня 2018 року (том 2, а.с. 204) та № 4 від 14 серпня 2018 року (том 2, а.с. 206).
Оцінюючи висновки суду першої інстанції щодо господарських операцій між ТОВ «Мілвуд» та ФОП ОСОБА_7 , апеляційний суд виходить із такого.
Як свідчать матеріали справи, між ТОВ «Мілвуд» (Покупець) та ФОП ОСОБА_7 (Постачальник) був укладений договір поставки лісової сировини № 09-06/2016 від 09 червня 2016 року, за умовами якого Постачальник зобов`язувався передати Покупцю пиловник хвойний. Постачальник зобов`язується забезпечити Покупця комплектом товаросупровідних документів, де повинні бути зазначені характеристики завантаження, об`єм, сорт, асортимент. Ціна 1 м 3 складає 1200 грн без ПДВ. Навантаження товару здійснюється  за рахунок і силами Постачальника, транспортні витрати – за рахунок Покупця. Розрахунки за поставлену Постачальником сировину проводяться в безготівковому порядку, шляхом перерахування Покупцем грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок Постачальника. (том 2, а.с. 210-212).
На підтвердження реальності виконання вказаного договору позивачем під час перевірки контролюючому органу було надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 631 за 2016 рік, рахунку 6851 за 2017 рік та 2018 рік (том 2, а.с. 208-209), реєстр платіжних доручень (банківських виписок) по контрагенту за 2016-2017 роки (том 2, а.с. 213-252, том 3, а.с. 1-6), реєстр накладних та товарно-транспортних накладних з контрагентом за 2016-2017 роки (том 3, а.с. 7-8).
Окрім того, на підтвердження реальності таких господарських операцій було надано  видаткові накладні, копії яких знаходяться у матеріалах справи: 
від 03 квітня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 9); 
від 03 квітня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 11); 
від 03 квітня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 13); 
від 03 квітня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 15); 
від 04 квітня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 17); 
від 04 квітня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 19); 
від 04 квітня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 21); 
від 04 квітня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 23); 
від 04 квітня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 25); 
від 05 квітня 2017 року за № 10 (том 3, а.с. 27); 
від 05 квітня 2017 року за № 11 (том 3, а.с. 29); 
від 06 квітня 2017 року за № 12 (том 3, а.с. 31); 
від 06 квітня 2017 року за № 33 (том 3, а.с. 33); 
від 08 травня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 35); 
від 08 травня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 37); 
від 15 травня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 39); 
від 15 травня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 41); 
від 16 травня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 43); 
від 16 травня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 45); 
від 17 травня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 47); 
від 09 червня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 49); 
від 12 червня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 51); 
від 13 червня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 53); 
від 18 червня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 55); 
від 19 червня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 57); 
від 22 червня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 59); 
від 03 липня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 61); 
від 04 липня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 63); 
від 05 липня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 65); 
від 06 липня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 67); 
від 06 липня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 69); 
від 07 липня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 71); 
від 10 липня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 73); 
від 17 липня 2017 року за № 12 (том 3, а.с. 75); 
від 21 липня 2017 року за № 14 (том 3, а.с. 77); 
від 08 серпня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 79); 
від 08 серпня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 81); 
від 08 серпня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 83); 
від 14 серпня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 85); 
від 14 серпня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 87); 
від 15 серпня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 89); 
від 06 вересня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 91); 
від 18 вересня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 93); 
від 18 вересня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 95); 
від 16 вересня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 97); 
від 19 вересня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 99); 
від 10 червня 2016 року за № РН-2 (том 3, а.с. 101); 
від 10 червня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 103); 
від 11 червня 2016 року за № РН-5 (том 3, а.с. 105); 
від 11 червня 2016 року за № РН-4 (том 3, а.с. 107); 
від 11 червня 2016 року за № РН-6 (том 3, а.с. 109); 
від 11 червня 2016 року за № РН-7 (том 3, а.с. 111); 
від 14 червня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 113); 
від 14 червня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 115); 
від 14 червня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 117); 
від 14 червня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 119); 
від 15 червня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 121); 
від 15 червня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 123); 
від 01 липня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 125); 
від 02 липня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 127); 
від 02 липня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 129); 
від 04 липня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 131); 
від 04 липня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 133); 
від 05 липня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 135); 
від 05 липня 2016 року за № 7 (том 3, а.с. 137); 
від 06 липня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 139); 
від 06 липня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 141); 
від 09 липня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 143); 
від 09 липня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 145); 
від 11 липня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 147); 
від 11 липня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 149); 
від 13 липня 2016 року за № 14 (том 3, а.с. 151); 
від 14 липня 2016 року за № 15 (том 3, а.с. 153); 
від 14 липня 2016 року за № 16 (том 3, а.с. 155); 
від 15 липня 2016 року за № 17 (том 3, а.с. 157); 
від 15 липня 2016 року за № 18 (том 3, а.с. 159); 
від 18 липня 2016 року за № 19 (том 3, а.с. 161); 
від 18 липня 2016 року за № 20 (том 3, а.с. 163); 
від 19 липня 2016 року за № 21 (том 3, а.с. 165); 
від 19 липня 2016 року за № 22 (том 3, а.с. 167); 
від 19 липня 2016 року за № 23 (том 3, а.с. 169); 
від 20 липня 2016 року за № 24 (том 3, а.с. 171); 
від 20 липня 2016 року за № 25 (том 3, а.с. 173); 
від 21 липня 2016 року за № 26 (том 3, а.с. 175); 
від 21 липня 2016 року за № 27 (том 3, а.с. 177); 
від 22 липня 2016 року за № 28 (том 3, а.с. 179); 
від 22 липня 2016 року за № 29 (том 3, а.с. 181); 
від 22 липня 2016 року за № 30 (том 3, а.с. 183); 
від 04 серпня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 185); 
від 04 серпня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 187); 
від 05 серпня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 189); 
від 05 серпня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 191); 
від 06 серпня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 193); 
від 08 серпня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 195); 
від 08 серпня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 197); 
від 10 серпня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 199); 
від 10 серпня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 201); 
від 17 серпня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 203); 
від 17 серпня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 205); 
від 01 вересня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 207); 
від 01 вересня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 209); 
від 02 вересня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 211); 
від 02 вересня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 213); 
від 03 вересня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 215); 
від 03 вересня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 217); 
від 06 вересня 2016 року за № 7 (том 3, а.с. 219); 
від 06 вересня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 221); 
від 10 вересня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 223); 
від 10 вересня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 224); 
від 10 вересня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 226); 
від 10 вересня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 228); 
від 12 вересня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 230); 
від 12 вересня 2016 року за № 14 (том 3, а.с. 232); 
від 13 вересня 2016 року за № 15 (том 3, а.с. 234); 
від 13 вересня 2016 року за № 16 (том 3, а.с. 236).
Також контролюючому органу було надано ТТН, копії яких наявні у матеріалах справи: 
від 03 квітня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 10); 
від 03 квітня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 12); 
від 03 квітня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 14); 
від 03 квітня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 16); 
від 04 квітня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 18); 
від 04 квітня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 20); 
від 04 квітня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 22); 
від 04 квітня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 24); 
від 05 квітня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 26); 
від 05 квітня 2017 року за № 10 (том 3, а.с. 28); 
від 05 квітня 2017 року за № 11 (том 3, а.с. 30); 
від 06 квітня 2017 року за № 12 (том 3, а.с. 32); 
від 06 травня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 34); 
від 08 травня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 36); 
від 08 травня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 38); 
від 15 травня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 40); 
від 15 травня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 42); 
від 16 травня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 44); 
від 16 травня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 46); 
від 17 травня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 48); 
від 09 червня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 50); 
від 12 червня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 52); 
від 13 червня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 54); 
від 18 червня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 56); 
від 19 червня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 58); 
від 22 червня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 60); 
від 03 липня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 62); 
від 04 липня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 64); 
від 05 липня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 66); 
від 06 липня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 68); 
від 06 липня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 70); 
від 07 липня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 72); 
від 07 липня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 74); 
від 17 липня 2017 року за № 12 (том 3, а.с. 76); 
від 21 липня 2017 року за № 14 (том 3, а.с. 78); 
від 08 серпня 2017 року за № 1 (том 3, а.с. 80); 
від 08 серпня 2017 року за № 2 (том 3, а.с. 82); 
від 08 серпня 2017 року за № 3 (том 3, а.с. 84); 
від 14 серпня 2017 року за № 5 (том 3, а.с. 86); 
від 14 серпня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 88); 
від 15 серпня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 90); 
від 06 вересня 2017 року за № 4 (том 3, а.с. 92); 
від 18 вересня 2017 року за № 7 (том 3, а.с. 94); 
від 18 вересня 2017 року за № 6 (том 3, а.с. 96); 
від 19 вересня 2017 року за № 8 (том 3, а.с. 98); 
від 19 вересня 2017 року за № 9 (том 3, а.с. 100); 
від 10 червня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 102); 
від 10 червня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 104); 
від 11 червня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 106); 
від 11 червня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 108); 
від 11 червня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 110); 
від 11 червня 2016 року за № 7 (том 3, а.с. 112); 
від 14 червня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 114); 
від 14 червня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 116); 
від 14 червня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 118); 
від 14 червня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 120); 
від 15 червня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 122); 
від 15 червня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 124); 
від 01 липня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 126); 
від 02 липня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 128); 
від 02 липня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 130); 
від 04 липня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 132); 
від 04 липня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 134); 
від 05 липня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 136); 
від 05 липня 2016 року за № 7 (том 3, а.с. 138); 
від 06 липня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 140); 
від 06 липня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 142); 
від 09 липня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 144); 
від 09 липня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 146); 
від 11 липня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 148); 
від 11 липня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 150); 
від 13 липня 2016 року за №14 (том 3, а.с. 152); 
від 14 липня 2016 року за № 15 (том 3, а.с. 154); 
від 14 липня 2016 року за № 16 (том 3, а.с. 156); 
від 15 липня 2016 року за № 17 (том 3, а.с. 158); 
від 18 липня 2016 року за № 18 (том 3, а.с. 160); 
від 18 липня 2016 року за № 19 (том 3, а.с. 162); 
від 18 липня 2016 року за № 20 (том 3, а.с. 164); 
від 19 липня 2016 року за № 21 (том 3, а.с. 166); 
від 19 липня 2016 року за № 22 (том 3, а.с. 168); 
від 19 липня 2016 року за № 23 (том 3, а.с. 170); 
від 20 липня 2016 року за № 24 (том 3, а.с. 172); 
від 20 липня 2016 року за № 25 (том 3, а.с. 174); 
від 21 липня 2016 року за № 26 (том 3, а.с. 176); 
від 21 липня 2016 року за № 27 (том 3, а.с. 178); 
від 22 липня 2016 року за № 28 (том 3, а.с. 180); 
від 22 липня 2016 року за № 29 (том 3, а.с. 182); 
від 22 липня 2016 року за № 30 (том 3, а.с. 184); 
від 04 серпня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 186); 
від 04 серпня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 188); 
від 05 серпня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 190); 
від 05 серпня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 192); 
від 06 серпня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 194); 
від 08 серпня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 196); 
від 08 серпня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 198); 
від 10 серпня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 200); 
від 10 серпня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 202); 
від 17 серпня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 204); 
від 17 серпня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 206); 
від 01 вересня 2016 року за № 1 (том 3, а.с. 208); 
від 01 вересня 2016 року за № 2 (том 3, а.с. 210); 
від 02 вересня 2016 року за № 4 (том 3, а.с. 212); 
від 02 вересня 2016 року за № 3 (том 3, а.с. 214); 
від 03 вересня 2016 року за № 5 (том 3, а.с. 216); 
від 03 вересня 2016 року за № 6 (том 3, а.с. 218); 
від 06 вересня 2016 року за № 7 (том 3, а.с. 220); 
від 06 вересня 2016 року за № 8 (том 3, а.с. 222); 
від 10 вересня 2016 року за № 9 (том 3, а.с. 224); 
від 10 вересня 2016 року за № 10 (том 3, а.с. 225); 
від 10 вересня 2016 року за № 11 (том 3, а.с. 227); 
від 10 вересня 2016 року за № 12 (том 3, а.с. 229); 
від 10 вересня 2016 року за № 13 (том 3, а.с. 231); 
від 12 вересня 2016 року за № 14 (том 3, а.с. 233); 
від 12 вересня 2016 року за № 15 (том 3, а.с. 235); 
від 13 вересня 2016 року за № 16 (том 3, а.с. 237).
При цьому матеріали справи містять також копії договорів про надання транспортних послуг, укладених позивачем ТОВ «Мілвуд» з: 
ФОП ОСОБА_12 № 01-11/15 від 01 листопада 2015 року (том 3, а.с. 239-240); 
ФОП ОСОБА_13 № 01/04/15 від 01 квітня 2016 року (том 3, а.с. 241-242); 
ФОП ОСОБА_14 № 03-10/16 від 03 жовтня 2016 року (том 3, а.с. 243-248); 
ФОП ОСОБА_15  № 21/04-2017 від 21 квітня 2017 року (том 3, а.с. 249-252); 
ФОП ОСОБА_9 № 03/04-2017 від 03 квітня 2017 року (том 4, а.с. 1-5), 
а також оборотно-сальдові відомості по рахунку 6851 за період з 2016 року по 1 квартал 2019 року по вказаних перевізниках (том 12, а.с. 149-153).
На думку апеляційного суду, судом першої інстанції обґрунтовано було враховано те, що відповідно до копії акту від 06 вересня 2017 року № 1095/09-19-13-06/2526713638 документальної планової виїзної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2016 по 31.12.2016, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 предметом перевірки контролюючого органу, зокрема, були господарські відносини між ФОП ОСОБА_7 та  ТОВ «Мілвуд», однак будь-яких порушень вимог податкового законодавства контролюючим органом під час цієї перевірки встановлено не було (том 12, а.с. 180-195).
Окрім того, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції у тому, що виходячи із правового статусу, яким наділені контрагенти позивача ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_10 ., ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_7 , а також суті господарських операцій між ними та ТОВ «Мілвуд», використання ними ТТН за формою ТТН-ліс та специфікацій-накладних за формою ЛГ-25 у відповідності до наказу Міністерства інфраструктури України та Міністерства аграрної політики та продовольства України № 961/707 від 29 листопада 2013 року «Про затвердження спеціалізованої форми товарно-транспортної накладної при перевезенні деревини автомобільним транспортом (ТТН-ліс)» та наказу Державного комітету лісового господарства України від 07 вересня 2007 року № 528, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26 вересня 2007 року за № 1111/14378, не можна вважати обов`язковим.
Водночас, суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що відповідачем визнається факт наявності у позивача складських та виробничих приміщень, стругального та іншого деревообробного обладнання, транспортних засобів та спеціальної техніки, персоналу та відповідних кваліфікованих працівників, необхідних для здійснення такого виду господарської діяльності. Окрім того, як зазначено у акті перевірки за № 683/09-19-14-01/37322161 від 30 липня 2019 року, у період, за який проводилася перевірка, платником податків проводилась інвентаризація основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей на складах та готової продукції, грошових коштів у касі підприємства, цінних паперів, бланків суворої звітності станом на 31 жовтня 2016 року, 31 жовтня 2017 року та 31 грудня 2018 року, а також перевірки стану розрахунків з постачальниками, іншими кредиторами та дебіторами. За результатами інвентаризації підтверджено відсутність розбіжності між даними бухгалтерського обліку та фактичною наявністю активів.
Жодних зауважень щодо відповідності наданих ТОВ «Мілвуд» до перевірки первинних документів вимог приписів Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» контролюючим органом не наведено. 
Додатково апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до копій митних декларацій форми МД-2 за 2016 - І квартал 2019 років придбана ТОВ «Мілвуд» продукція була використана у експортних операціях, що не заперечувалося представниками контролюючого органу у ході апеляційного розгляду. 
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд зазначає, що позивачем під час перевірки та впродовж розгляду справи в суді першої інстанції надані необхідні первинні документи, які відповідають вимогам статей 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», відображають реальність господарських операцій з його контрагентами ФОП ОСОБА_1 ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_10 ., ФОП ОСОБА_4 , ФОП ОСОБА_5 , ФОП ОСОБА_7 , а отже є підставою для формування податкового обліку ТОВ «Мілвуд». 
При цьому апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до підпунктів 36.1, 36.5 статті 36, пункту 38.1 статті 38, пункту 44.1 статті 44, пункту 47.1 статті 47, пункту 49.2 статті 49 ПК обчислення, декларування та/або сплата суми податку та збору є персональним податковим обов`язком кожного окремого платника податків, який і несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку. Тобто, платник податку несе самостійну відповідальність за порушення ним правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватись на третіх осіб, в тому числі і на його контрагентів. Таким чином, формування суб`єктом господарювання податкового кредиту не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами, а пов`язане з призначенням придбаних товарів (послуг) для використання у господарській діяльності та наявності податкової накладної (накладних).
Законодавство України, не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання по сплаті податку до бюджету, то це тягне відповідальності та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на відшкодування ПДВ, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту.
Окрім того, поняття «добросовісний платник», що вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування та податкового законодавства, а тому можливі порушення податкового законодавства з боку контрагента-постачальника, за відсутності доказів протиправної змови учасників операцій з метою отримання позивачем (покупцем) необґрунтованої податкової вигоди, не є безумовною підставою для висновку про порушення саме покупцем вимог податкового законодавства та позбавлення його права сформованих податкових вигод за фактично вчиненою операцією.
Окремі недоліки в оформленні первинних документів, а також наявність або відсутність окремих документів, на думку апеляційного суду, не є підставою для висновків про нереальність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. 
Водночас, припускаючи, що певні ТМЦ за період, що підлягав перевірці, могли бути передані позивачу іншими контрагентами чи придбані ним у необлікованому порядку, відповідач не вказав якими саме суб`єктами господарювання здійснено таке постачання товарів, якими ідентичними по кількості, сумі і характеристиці бухгалтерськими документами із іншими постачальниками і контрагентами сформовано податковий облік позивача на спірну суму податкового кредиту з ПДВ і обліковано валові витрати.
Наявність інформації про відсутність у спірних контрагентів матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.
Одночасно апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Принагідно суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно із приписами статті 9 Конституції України та статей 17, 19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати у своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Положеннями частини 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).
Так, ЄСПЛ у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» зазначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління».
Згідно із правовою позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні від 22 січня 209 року у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03), платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
У пункті 38 рішення ЄСПЛ у справі «Інтерсплав проти України» від 9 січня 2007 року Суд вказав на те, що якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. 
Отже, платника податку не може бути позбавлено відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування.
Одночасно апеляційний суд вважає за можливе врахувати позицію ЄСПЛ, яку він висловив у справі «Федорченко та Лозенко проти України» (заява № 387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом», тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції вважає, що наявні у матеріалах справи надані ТОВ «Мілвуд» докази дають належні правові та фактичні підстави для висновку про те, що спірні господарські операції були здійснені позивачем з метою подальшого використання їх наслідків у межах своєї господарської діяльності і спричинили реальну зміну його майнового стану. 
Доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. 
При наданні оцінки висновкам суду першої інстанції у частині вирішення питання про розподіл судових витрат, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
За правилами частини 1 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (частина 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частиною 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень частини 5 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Приписами частини 6 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із частиною 1  статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За правилами частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Разом із тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості, як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу (документів), витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
При цьому суд першої інстанції на підставі приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» доречно звернув увагу на правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, висловлену у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 821/440/17, відповідно до якої на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу ТОВ «Мілвуд» надало суду першої інстанції такі документи: 
копію договору № 018МТА/ІФ-19 про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 18 листопада 2019 року, укладеного позивачем із Адвокатським об`єднанням «МТА ПАРТНЕРИ» (том 4, а.с. 107-110); 
ордер від 17 грудня 2019 року на надання правової допомоги серії ІФ № 067683, виданий адвокатом Тепак Л.П. на підставі договору про надання правової допомоги № 018МТА/ІФ-19 від 18 листопада 2019 року (том 4, а.с. 105); 
копію додатку до договору № 018МТА/ІФ-19 від 18 листопада 2019 року - замовлення № 1 на надання юридичних послуг та правничої допомоги від 13 грудня 2019 року (том 13, а.с. 12); 
копію акту №  018МТА/ІФ-19 про надання правничої допомоги від 20 березня 2020 року на суму 12500,00 грн (том 13, а.с. 13); 
копії платіжних доручень № 1672 від 17 грудня 2019 року про оплату 8000,00 грн за представництво в Івано-Франківському окружному адміністративному суді по справі № 300/2268/19 за договором № 018МТА/ІФ-19 від 18 листопада 2019 року та № 1992 від 20 березня 2020 року про оплату 4500,00 грн за представництво в Івано-Франківському окружному адміністративному суді по справі № 300/2268/19 за договором № 018МТА/ІФ-19 від 18 листопада 2019 року (том 13, а.с. 14-15); 
копію договору № 06/06/19 про надання адвокатських послуг від 06 червня 2019 року, укладеного ТОВ «Мілвуд» із Адвокатським об`єднанням «Інтелекс» (том 4, а.с. 115-119); 
ордер від 18 грудня 2019 року на надання правової допомоги серії ІФ № 029221, виданий адвокатом Леником Ю.М. на підставі договору про надання правової допомоги № 06/06/19 від 06 червня 2019 року (том 4, а.с. 105); 
акт приймання-передачі наданих послуг між ТОВ «Мілвуд» та Адвокатським об`єднанням «Інтелекс» № 004 від 20 березня 2020 року на суму 15000,00 грн (том 13, а.с. 17); 
розрахунок  вартості послуг та витрат у справі № 300/2268/19 Адвокатського об`єднання «Інтелекс» на суму 15000,00 грн (том 13, а.с. 18).
копію платіжного доручення № 1994 від 20 березня 2019 року про оплату 15000,00 грн за представництво в Івано-Франківському окружному адміністративному суді по справі № 300/2268/19 за договором № 06/06/2019 від 06 червня 2019 року (том 13, а.с. 16).
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відтак, апеляційний суд вважає за доречне врахувати правову позицію, викладену Європейським судом з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (рішення від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04, п. 269), де оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, Суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), заява № 34884/97, п. 30).
У пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України»  (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01) Європейський суд з прав людини вказував, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. 
Окрім того, у пункті 154 рішення  Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Аналізуючи надані ТОВ «Мілвуд» докази на підтвердження його витрат на професійну правничу суд апеляційної інстанції звертає увагу на таке.
Розрахунок вартості послуг та витрат у справі № 300/2268/19 Адвокатського об`єднання «Інтелекс» на суму 15000,00 грн у порушення вимог частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Так, у пункті 1 зазначеного розрахунку вказано про підготовку адвокатом Леником Ю.М. у листопаді 2019 року адміністративного позову впродовж 12 годин, що не може вважатися детальним описом робіт (наданих послуг) з огляду на загальний характер такого формулювання. 
При цьому договір № 06/06/19 про надання адвокатських послуг від 06 червня 2019 року ТОВ «Мілвуд» укладало із Адвокатським об`єднанням «Інтелекс». 
Згідно із протоколом погодження  ставок погодинної оплати адвокатських послуг від 06 червня 2019 року (том 4 а.с. 119) між ТОВ «Мілвуд» та Адвокатським об`єднанням «Інтелекс», у останньому працюють п`ять адвокатів.
Ордер на надання правової допомоги серії ІФ № 029221 адвоката Леника Ю.М. датований 18 грудня 2019 року, а позовна заява підписана директором ТОВ «Мілвуд» Буханевичем І.С. 19 листопада 2019 року, хоча у відповідності до пункту 1.2 вказаного договору Адвокатському об`єднанню «Інтелекс» надавалося право складання та підписання від імені клієнта позовної заяви.
Відповідно до протоколу судового засідання Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2020 року участь у справі зі сторони ТОВ «Мілвуд» брала лише представник ОСОБА_16 , однак у розрахунку вартості послуг та витрат у справі № 300/2268/19 Адвокатського об`єднання «Інтелекс» вказано про участь у цьому судовому засіданні адвоката Леника Ю.М., що не відповідає фактичним обставинам справи. Сам ОСОБА_17 у ході апеляційного розгляду не заперечував того, що у цей день не був присутній у залі судового засідання через погане самопочуття.
При дослідженні протоколів судових засідань від 18 грудня 2019 року (том 4, а.с. 124-125, 06 лютого 2020 року (том 12, а.с. 127-128), 18 лютого 2020 року (том 12, а.с. 205), 27 лютого 2020 року (том 12, а.с. 212-213), 05 березня 2020 року (том 12, а.с. 221-222), 11 березня 2020 року (том 12, а.с. 242-245), 23 березня 2020 року (том 13, а.с. 1-5) апеляційним судом встановлено, що адвокат Леник Ю.М. під час розгляду справи судом першої інстанції активності не проявляв. Натомість, адвокат Тепак Л.П. неодноразово ознайомлювалася із матеріалами справи (том 4, а.с. 103, том 12, а.с. 202), заявляла письмові клопотання про виклик свідків (том 4, а.с. 122, том 12, а.с. 215-216, 217-218, 219-220, 227-229), подавала письмову відповідь на відзив на позовну заяву (том 4, а.с. 135-143), а також активно брала участь у дослідженні доказів у ході розгляду справи судом першої інстанції.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що значний обсяг матеріалів цієї адміністративної справи пов`язаний, передусім, із великою кількістю долучених до неї копій первинних бухгалтерських документів, а не із складністю її вирішення, оскільки розгляд справи у суді першої інстанції по суті позовних вимог фактично було проведено за два судові засідання 11 березня 2020 року та 23 березня 2020 року.
Таким чином, враховуючи рівень складності цієї адміністративної справи, наявність сталої судової практики Верховного Суду та Європейського суду з прав людини щодо предмету спору у ній, реальної необхідності залучення до захисту прав ТОВ «Мілвуд» у якості представників двох адвокатів одночасно та необхідного для цього часу, а також з огляду на якість та доведеність належними доказами об`єм виконаних адвокатами робіт щодо представництва інтересів позивача у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов переконання про те, що заявлений позивачем розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є очевидно завищеним, необґрунтованим та неспівмірним із встановленими обставинами.  
Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що фактичні і неминучі витрати ТОВ «Мілвуд» на професійну правничу допомогу у цій справі під час її розгляду у суді першої інстанції є обґрунтованими та справедливими у розмірі 18 000 грн. 
У іншій частині підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 312, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити частково. 
Змінити рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року у справі № 300/2268/19 у частині розподілу судових витрат. 
Cтягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілвуд» (ідентифікаційний код 37322161, вулиця Заводська, 4б, смт. Вигода, Долинський район, Івано-Франківська область, 77552) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код 43142559, вулиця Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018) 18902 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот дві) грн 64 коп судових витрат по сплаті судового збору та 18000 (вісімнадцять тисяч) грн судових витрат на професійну правничу допомогу.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з урахуванням приписів пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Постанова у повному обсязі складена 03 липня 2020 року.