КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 369/6886/19 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7567/2020	Головуючий у суді першої інстанції - Ковальчук Л.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
15 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Оніщук М.І.,
судді                                              Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,
секретар                                        Ющенко Я.М.,
за участю:
представника позивача              ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах представником ОСОБА_1 , який діє на підставі договору, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , згідно з яким просила: визнати дійсним договір купівлі-продажу від 05.12.2018 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо об`єкта нерухомості - гаража, загальною площею 44 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер запису про право власності 27622729; стягнути з відповідача на її користь судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 05.12.2018 року вона придбала у ОСОБА_3 об`єкт нерухомості - гараж, загальною площею 44 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , про що остання склала розписку, де зазначила про факт отримання грошових коштів у розмірі 34 000 грн. 00 коп. за відчуження належного їй нерухомого майна.
При цьому, 05.12.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу гаражу, у якому сторони зобов`язалися з`явитися 25.12.2018 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для посвідчення даного договору.
Разом з тим, позивач вказував, що станом на день звернення до суду з цим позовом відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 05.12.2018 року.
За вказаних обставин, позивач звернувся до суду цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.03.2020 року у задоволенні позову відмовлено (а.с. 66-69).
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
При цьому, в обґрунтування доводів апеляційної справи вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував факту тривалого ухилення відповідача від нотаріального посвідчення укладеного між ними правочину (а.с. 76, 77).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.05.2020 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито провадження у справі та надано строк для подання відзиву (а.с. 88, 89).
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24.06.2020 року призначено справу до розгляду (а.с. 94, 95).
Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки у судове засідання суд не сповістив.
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутністю відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Так, як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08.10.2018 року за № 140624835 право власності на гараж загальною площею 44 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 
05.12.2018 року ОСОБА_3 видала розписку, в якій зазначила, що вона, ОСОБА_3 , отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 34 000 грн. 00 коп. в рахунок купівлі-продажу гаражу загальною площею 44 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язується 25.12.2018 року укласти з ОСОБА_2 письмовий договір купівлі-продажу гаражу і посвідчити його нотаріально.
При цьому, як вбачаться з матеріалів справи, 05.12.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали між собою в простій письмовій формі договір купівлі-продажу об`єкту нерухомості - гаражу загальною площею 44 кв.м., що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 .
Згідно  з п. 13 даного договору, сторони обумовили, що договір складено в трьох примірниках по одному з них залишається в продавця та покупця, а з третім примірником продавець і покупець зобов'язуються з`явитись 25.12.2018 року до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Леденьова І.С., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для посвідчення даного договору.
Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 05.12.2018 року.
Так, згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Як передбачено положеннями ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Разом з тим, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Частиною 1 статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
При цьому, згідно із ч. 2  статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.
Отже, законом передбачено можливість у судовому порядку визнати дійсним договір, який не було нотаріально посвідчено внаслідок ухилення однієї сторони від вчинення відповідної дії.
Також, відповідно до роз`яснень, викладених у  п. 13 постанови пленуму Верховного Суду України  № 9 від 06.11.2009 року, при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору. 
Доводи апеляційної скарги про звортнє колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду першої інстанції та некоректного власного тлумачення апелянтом норм процесуального та матеріального права. 
При цьому, слід наголосити, що, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, можливість нотаріального посвідчення між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна не втрачена.
Також, представник позивача у судовому засіданні пояснив, що позивач не звертався до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів, оскільки останній не заперечував факту продажу гаражу.
Більш того, слід зазначити, що за умови законодавчо визначеного порядку укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна і набуття права власності, судне вправі змінювати такий порядок судовим рішенням.
 
Водночас, у відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Крім того, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення про відмову у задоволенні позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю позивачем останніх. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені відповідачем судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану від її імені та в її інтересах представником ОСОБА_1 ,  - залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 березня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.
 
Суддя-доповідач                                                                      М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                 В.А. Шебуєва
 
                                                                                            Г.В. Крижанівська