ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6398/20 Справа № 212/910/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді: Барильської А.П.,
суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П., 
сторони:
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року, яке постановлено суддею Дехтою Р.В. в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 21 квітня 2020 року, - 
В С Т А Н О В И В:
В лютому 2020 року позивач звернулася з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору виконання будівельно-ремонтних робіт, повернення грошових коштів та стягнення моральної шкоди.
Позов обґрунтовано тим, що у позивача існувала потреба в здійсненні ремонтних робіт у належній їй квартирі та їй стало відомо, що ремонтні роботи виконує знайомий дочки ОСОБА_2 . Позивач та відповідач зустрілися на об`єкті, відповідач порахував вартість будівельних робіт та матеріалів, після чого відповідач отримав від позивача суму грошових коштів в сумі 63 060 гривень 00 копійок. Натомість відповідачем не виконано наступні ремонтні роботи: монтування та ремонт стін, підлоги та стелі, не було використано належним чином всі закуплені будівельні матеріали, відповідач неправомірно заволодів майном позивача, а саме плазмовим телевізором, змішувачем та сифоном.
Тому позивач просила суд вважати розірваним договір про виконання ремонтно – будівельних робіт, що фактично укладено між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача сплачені грошові кошти в сумі 63 060 гривень 00 копійок, в якості погодженої сторонами кошторисної вартості робіт та матеріалів; стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 6000 гривень 00 копійок та стягнути з відповідача на користь позивача суму моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень 00 копійок.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Вказує на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги копію кошторису, як доказ узгодження вартості будівельних робіт та матеріалів, яку сторони погодили між собою до початку виконання ремонту в двосторонньому порядку .
На думку апелянта, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач від позивача отримав 63 060 грн. на будівельні роботи та придбання матеріалів, однак в процесі здійснення ремонту відповідачем не завершено будівельні роботи та не використано належним чином будівельні матеріали, крім того відповідач неправомірно заволодів майном позивача.
Також позивач зазначає про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні моральної шкоди, оскільки вона зазнала моральної шкоди, яка полягала в її душевних хвилюваннях, погіршенні стосунків з оточуючими, і як наслідок, погіршення здоров`я.
Крім того, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., так як вона скористалась своїм правом на захист та уклала договір про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_3 . 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.  
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сторони уклали договір будівельно - ремонтних робіт, узгодили перелік та вид ремонтних робіт за адресою позивача, узгодили вартість робіт, строки виконання, матеріали справи не містять підтвердження отримання відповідачем від позивача 63 060 гривень, позивачем не доведено порушень відповідачем договірних зобов`язань та те, що сторони по справі погодили, що в разі порушення договірних зобов`язань у позивача виникає право на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначні законом які істотно або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. 
Стаття 837 ЦК України встановлює, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл.
Відповідно до статті 843 ЦК України, у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її  визначення, ціна встановлюється  за рішенням  суду на  основі цін, що звичайно  застосовуються за  аналогічні роботи  з урахуванням  необхідних витрат,  визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.
Стаття 846 ЦК України, встановлює, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду . Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.
За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Положенням частини 1 статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Як роз`яснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Згідно з положеннями пункту 2 вказаної Постанови спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.
Статтею 611 ЦК України визначено, що моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з даним позовом, позивач просила суд вважати розірваним договір про виконання ремонтно – будівельних робіт, що фактично укладено між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 ; стягнути з ОСОБА_2 сплачені грошові кошти в сумі 63 060 гривень, в якості погодженої сторонами кошторисної вартості робіт та матеріалів; стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в сумі 6 000 гривень та стягнути з ОСОБА_2 суму моральної шкоди у розмірі 30 000 гривень, посилаючись на те, що відповідачем не виконано ремонтні роботи, які сторони між собою погодили, а саме: монтування та ремонт стін, підлоги та стелі, не було використано належним чином всі закуплені будівельні матеріали, крім того, відповідач неправомірно заволодів майном позивача, а саме плазмовим телевізором, змішувачем та сифоном.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.
Колегія суддів вважає, що позивачем якою заявлено вимоги про розірвання договору, повинно бути доведено факт укладання договору виконання будівельно - ремонтних робіт, наявність істотного порушення договору та наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, тобто існування цих двох умов у їх сукупності.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи, позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження укладання договору, отримання відповідачем від позивача в якості погодженої сторонами грошової суми вартості будівельних робіт та матеріалів у розмірі 63 060 гривень та узгодження істотних умов договору.
У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що сторони уклали договір виконання будівельно - ремонтних робіт, узгодили перелік та вид ремонтних робіт за адресою позивача, узгодили вартість робіт, строки виконання, матеріали справи не містять підтвердження отримання відповідачем від позивача 63 060 гривень, позивачем не доведено порушень відповідачем договірних зобов`язань та погодження, що в разі порушення договірних зобов`язань у позивача виникає право на відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано копію кошторису, як доказ узгодження вартості будівельних робіт та матеріалів, яку сторони погодили між собою до початку виконання ремонту в двосторонньому порядку, оскільки даний доказ відсутній у матеріалах справи, та на а.с. 5-6 міститься лише фотокопія рукописного тексту розписки, з якої не вбачається, що сторони уклали договір виконання будівельно - ремонтних робіт, узгодили перелік та вид ремонтних робіт за адресою позивача, узгодили вартість робіт та строки його виконання.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що відповідач від позивача отримала 63 060 грн. на будівельні роботи та придбання матеріалів, однак в процесі здійснення ремонту відповідачем не завершено будівельні роботи та не використано належним чином будівельні матеріали, крім того відповідач неправомірно заволодів майном позивача, оскільки відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем як суду першої інстанції так і апеляційній інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту узгодження між сторонами переліку та видів ремонтних робіт за адресою позивача, узгодження вартості робіт, строки виконання, підтвердження отримання відповідачем від позивача 63 060 гривень. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення моральної шкоди, так як позивач зазнала моральної шкоди, яка полягала в її душевних хвилюваннях, погіршення стосунків з оточуючими і як наслідок, погіршення здоров`я, оскільки відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, позивачем як суду першої інстанції так і апеляційній інстанції не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного.
Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн., так як вона скористалась своїм правом на захист уклала договір про надання юридичних послуг з ФОП ОСОБА_3 , оскільки судом першої інстанції позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.
У зв`язку з вищевикладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідивши обставини справи, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Керуючись ст. 367, 368, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: