П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

25 червня 2020 р.	м. Одеса	Справа № 540/2728/19	
Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Херсон;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
05.02.2020 року;
Головуючий в 1 інстанції: Кисильова О.Й.
     П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді - Єщенка О.В.
                           суддів                      - Димерлія О.О.
                                                            - Танасогло Т.М.
За участю: секретаря - Іщенка В.О.
     представника апелянта - Козлової Н.О.
     представника апелянта - Кудровської Ю.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив стягнути з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі заборгованість по заробітній платі.
В обґрунтування позову зазначено, що судовим рішенням в іншій справі позивача поновлено на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. В подальшому, у зв`язку із не виконанням рішення суду в частині допуску позивача до роботи та відповідно невиплатою заробітної плати з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки виконання судового рішення. Разом з цим, починаючи з 12.11.2019 року ГУ ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі продовжує порушувати у відношенні позивача вимоги законодавства про оплату праці, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено. Суд стягнув з Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 12.11.2019 року до 05.02.2020 року включно у розмірі 24 951,1 грн. з відрахуванням обов`язкових платежів.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду про поновлення позивача на посаді не виконане до теперішнього часу, а тому має місце порушення прав позивача бути поновленим на роботі, що передбачає відповідальність роботодавця, передбачену статтею 236 КЗпП України, у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.
В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тим обставинам справи і помилково не враховано, що позивач не вчинив жодних дій, що вказують на його бажання поновитися на роботі, не надав доказів того, що він звертався до контролюючого органу з усною вимогою допустити його до робочого місця або із заявою про поновлення на посаді на підставі рішення суду, у тому числі не вжив заходів щодо виконання рішення суду в частині поновлення останнього на посаді шляхом направлення виконавчого листа до державної виконавчої служби. Враховуючи закріплений Конституцією України принцип свободи вибору громадянами своєї трудової діяльності, поновленню на посаді повинна передувати ініціатива працівника перед працедавцем з цього питання, оскільки визначене судом право працівника на поновлення на роботі має приватний характер. Самостійне переведення позивача до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, юрисдикція якого поширюється на територію однієї області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі без проведення відповідного конкурсу є неможливим, але позивач може бути прийнятий на роботу лише на нижчу посаду, яка належить до 7, 8, 9 груп оплати праці, і від якої він відмовився. Вказані обставини у сукупності свідчать про необґрунтованість адміністративного позову, у зв`язку із чим у суду першої інстанції не виникло правових підстав для задоволення вимог позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
Як встановлено судом першої інстанції та з`ясовано під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 проходив службу на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.
Наказом голови комісії з реорганізації Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області від 11.10.2018 року №49-0 позивача звільнено з посади начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області у зв`язку із скороченням штатної чисельності, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.
Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 3 січня 2019 року по справі №540/2272/18 визнано протиправним та скасовано наказ Голови комісії з реорганізації Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області від 11.10.2018 року №49-О "Про звільнення ОСОБА_1 ". Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області Автономній Республіці Крим та м. Севастополі з 11.10.2018 року. Стягнуто з Головного управління ДФС у Херсонській області Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24 528,20 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 8 246,59 грн. з 11.10.2018 року.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 січня 2019 року змінено, виклавши третій та четвертий абзаци його резолютивної частини у наступній редакції:
"Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ Головного управління ДФС у Херсонській області з 11.10.2018 року.
Стягнути з Генічеської об`єднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 24 528,2 грн.".
В іншій частині рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 січня 2019 року залишено без змін.
Також, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2020 року по справі №540/1930/19, стягнуто з ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 04.01.2019 року по 11.11.2019 року включно у розмірі 90 077,70 грн. з відрахуванням податків та обов`язкових платежів.
Підставою для відшкодування позивачу середнього заробітку стало не виконання рішення судів по справі №540/2272/18 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді ні станом на момент звернення позивача з даним позовом, ні на момент винесення рішення суду першої інстанції.
Разом з цим, з огляду на те, що після ухвалення судового рішення відповідач продовжує ухилятись від забезпечення права працівника на виплату заробітної плати, позивач звернувся до суду із цим позовом, в якому ставиться питання про стягнення відповідної заборгованості в судовому порядку.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 7 ст. 235 КЗпП (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Вказані положення трудового законодавства кореспондуються із приписами ст. 371 КАС України.
Аналіз наведених норм показав, що втрата працівником права на працю за обставин незаконного звільнення підлягає відновленню одночасно з поновленням його на попередній посаді і виплатою середнього заробітку за час, протягом якого працівник не був допущений до роботи у зв`язку із таким звільненням. 
Разом з цим, відновлення порушеного права має бути здійснено невідкладно, тобто з моменту вирішення органом, який розглядає трудовий спір, питання про поновлення працівника на роботі, незалежно від того, чи набрало чинності відповідне судове рішення в порядку процесуального законодавства, чи від наявності обставин щодо оскарження судового рішення або від інших підстав, незалежних від працівника.
Під час вирішення спору, судом першої інстанції вірно враховано, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому з ухваленням рішення на користь працівника роботодавець позбавлений можливості діяти альтернативно або на свій розсуд.
При цьому, виконання судового рішення вважається закінченим з дня видання, зокрема, відповідного наказу роботодавцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення працівника, на попередній посаді.
Водночас, ч. 1 ст. 94 КЗпП визначено заробітну плату як винагороду, обчислену, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Судом першої інстанції вірно встановлено що судове рішення по справі №540/2272/18 про поновлення ОСОБА_1 на посаді на момент звернення із позовом не виконане.
Вказані обставини спростовують виконання позивачем роботи на відповідній посаді, а відтак обґрунтованість його доводів про виникнення у відповідача перед ним заборгованості по заробітній платі та вимог у позові про стягнення відповідних сум в судовому порядку.
Як вірно з`ясовано судом першої інстанції, фактично у цих правовідносинам має місце затримання відповідачем виконання судового рішення в частині поновлення позивача на попередній посаді.
При цьому, згідно із ст. 236 КЗпП у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Отже, у випадку невиконання (затримки у виконанні) роботодавцем рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, на користь працівника підлягає виплаті середній заробіток за період такої затримки.
Водночас, апеляційний суд враховує, що постановою Верховного Суду від 29 квітня 2020 року по справі №540/2272/18 скасовано рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 3 січня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 3 квітня 2019 року, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Таким чином, на момент розгляду даної справи є чинним наказ голови комісії з реорганізації Генічеської об`єднаної державної податкової інспекції Головного Управління ДФС у Херсонській області від 11.10.2018 року №49-0 про звільнення позивача з посади начальника Нижньосірогозького відділення Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області у зв`язку із скороченням штатної чисельності, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.
Отже, обставини на відшкодування середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, яке є скасованим, відсутні.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що в даному випадку не порушуються права позивача на належне грошове забезпечення, оскільки у разі задоволення його вимог під час нового розгляду справи з питання поновлення його на посаді одночасно вирішуються і обставини щодо відшкодування йому відповідного середнього заробітку.
Інші доводи апелянта, у тому числі неналежного відповідача по справі, фактично випливають із аргументів сторони по справі стосовно незгоди із судовим рішенням, яким вирішувалось по суті питання про поновлення працівника на посаді та відшкодування йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Враховуючи викладене, оскільки доводи позивача про наявність у відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а обставини для вжиття інших заходів захисту фактично порушеного права особи під час звернення із позовом відпали, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення.
З огляду на те, що під час вирішення спору судом першої інстанції не вжито заходів щодо повного з`ясування обставин справи, висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 308, 310, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі - задовольнити.
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року - скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено та підписано 26.06.2020 року.

        Головуючий-суддя:                                                                О.В. Єщенко  
         
        Судді:                                                                                        О.О. Димерлій  
                                                                                                             
                                                                                                                     Т.М. Танасогло