Постанова
Іменем України
 
27 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 447/1232/19
провадження № 61-21223св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Сімоненко В. М.,
суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року у складі судді Павлів В. Р. та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що 07 червня 2016 року близько 13 години в районі 474 км автодороги «Київ - Харків - Довжанський» відбулась дорожньо - транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження, а також зазнав майнової шкоди, яка полягає у знищенні його автомобіля. 
За фактом ДТП 08 червня 2015 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12016220000000634 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 286 КК України. 
На підставі викладеного, посилаючись на статті 1166, 1167, 1177 ЦК України, просив суд стягнути з відповідача на його користь у відшкодування матеріальної шкоди 276 388,85 грн та моральної шкоди 65 000,00 грн, завданої внаслідок вчинення злочину.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява підсудна Миколаївському районному суду Львівської області та підлягає розгляду за правилами загального позовного провадження.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
У серпні 2019 року  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на зазначену ухвалу в частині визначення територіальної підсудності. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що оскільки предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, позивач правомірно звернувся з даним позовом до Миколаївського районного суду Львівської області на підставі частини третьої статті 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, справу направити до Жовтневого районного суду м. Харкова за підсудністю.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції. 
У січні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 21 квітня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені з порушенням правил територіальної підсудності; підстави для застосування альтернативної підсудності відсутні, оскільки у справі немає доказів вчинення злочину, а у кримінальному провадженні винесена постанова про його закриття.
16 січня 2020 року до суду надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому ОСОБА_1 просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення без змін.
У січні 2020 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій ОСОБА_2 підтримав свою касаційну скаргу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому, посилаючись на статті 1166, 1167, 1177 ЦК України, просив стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відкриваючи провадження у справі місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що предметом позову ОСОБА_1 є відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, тому позивач правомірно звернувся з даним позовом до Миколаївського районного суду Львівської області на підставі частини третьої статті 28 ЦПК України за зареєстрованим місцем свого проживання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком враховуючи наступне. 
Положення про територіальну юрисдикцію (підсудність) справ врегульовано у параграфі 3 глави 2 розділу І ЦПК України (у редакції, чинній на момент подання позову).
Дотримання судами процесуальних норм інституту підсудності є вимогою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яке гарантує, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Виняток з вказаного правила становить альтернативна підсудність (стаття 28 ЦПК України) та виключна підсудність (стаття 30 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди. 
Із справи відомо, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину.
Суд першої інстанції встановивши у встановленому законом порядку, що місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до його підсудності, відповідно до частини третьої статті 28 ЦПК України відкрив провадження у справі.
За альтернативної підсудності право вибору суду, до якого він бажає звернутися належить саме позивачу. ОСОБА_1 обрав суд за місцем свого проживання.
Доводи касаційної скарги про те, що відсутні підстави для застосування альтернативної підсудності, оскільки у справі немає доказів вчинення злочину, а у кримінальному провадженні винесена постанова про його закриття спростовуються матеріалами справи.
Із справи відомо, що на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 разом з іншими доказами надав: копію витягу із кримінального провадження № 12016220000000634, відповідно до якого до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 жовтня 2016 року внесено відомості про закриття кримінального провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (а. с. 21), копію постанови Прокуратури Харківської області від 31 жовтня 2016 року, відповідно до якої кримінальне провадження № 12016220000000634 від 08 червня 2016 року закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення за частиною першою статті 286 КК України, тобто відповідно до пункту 2 частини першої статті 284 КПК України (а. с. 50-51), а також копію ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2018 року у справі № 646/208/17 відповідно до якої постанову старшого слідчого першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Харківської області Попова Д. В. від 21 липня 2017 року про закриття кримінального провадження № 12016220000000634 від 08 червня 2016 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто слідчому для продовження досудового розслідування (а. с. 88). 
Отже, на час звернення до суду із позовом кримінальне провадження № 12016220000000634 від 08 червня 2016 року після його закриття було відновлено. 
За таких обставин місцевий суд, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, правильно застосував частину третю статті 28 ЦПК України та дійшов висновку щодо територіальної підсудності справи Миколаївському районному суду Львівської області, підстав для скасування ухвали місцевого суду та постанови суду апеляційної інстанції немає. 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 липня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий	                                                                               В. М. Сімоненко 	
Судді:	                                          А. А. Калараш	
 	С. Ю. Мартєв	
 	Є. В. Петров	
 	С. П. Штелик