ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 743/574/20                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Яровенко Н.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2020 року                                                                      м. Київ
          Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді Земляної Г. В.
суддів:          Мєзєнцева Є. І., Файдюка В. В.
за участю секретаря Скидан С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 
на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року
у справі № 743/574/20 (розглянуто у відкритому судовому засіданні)
за позовом Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області
до відповідача Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 
про продовження строку затримання,-
В С Т А Н О В И Л А :
У травні 2020 року Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області (надалі - позивач) звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 (надалі - відповідач), в якому просило: продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на шість місяців до 13.11.2020 року
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що на підставі рішень судів відповідача було затримано з метою видворення з 21.11.2019 року по 13.05.2020 року. Листами УДМС України в Чернігівській області № 7401.5.1-11103/74.2-19 від 12.12.2019 р., № 7401.5.1-2578/74.2-20 від 10.02.2020 р. останні звертались до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Посольства Народної Республіки Бангладеш щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину, але отримали відповідь від Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 19.12.2019 р. № 71/ВКЗ/16-500-44874 про необхідність надсилання до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща сканованих відбитків пальців затриманих в форматі WSQ.
Згідно Листа Чернігівського ПТПІ від 16.04.2020 р. № 09-02/647 та Анкети про відмову вчинити певні дії від 16.04.2020 р., громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з особистих міркувань, відмовився від заповнення заяви для оформлення документа Народної Республіки Бангладеш для виїзду за межі України, тобто не здійснює співпрацю під час процедури його ідентифікації. Оскільки, строк затримання відповідача закінчується 13 травня 2020 р., а на даний час неможливо забезпечити його примусове видворення, так як не одержано інформацію від Народної Республіки Бангладеш та документи, необхідні для ідентифікації даної особи та одночасно відсутня співпраця з боку відповідача, виникли підстави звернення до суду з позовом про продовження строку.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року позов Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області - задоволено. Продовжити строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 22 листопада 2020 року включно в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням, відповідачем (надалі - апелянт) подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не надав належної оцінки припису ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», якою надано право Центральному органу на звернення до суду з даним позовом. Під час розгляду справи, судом першої інстанції не взято до уваги про існування у позивача на території України сім`ї, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та те, що під час затримання відповідача не забезпечення безкоштовною правовою допомогою.
Про розгляд апеляційної скарги судом повідомлено сторін, шляхом надіслання процесуальних документів (апеляційну скаргу) засвідчених електронним цифровим підписом на електронну адресу сторін, яка зазначена в апеляційній скарзі. 
Відповідач повідомив суд, що в послугах перекладача не потребує (російську мову розуміє) та підтримує доводи викладені у апеляційній скарзі.
Позивач в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги.
Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтоване з посиланням на   постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, якою на території України установлено карантин, та на лист Ради суддів України щодо встановлення особливого режиму роботи судів та утримання громадян від участі в судових засіданнях, якщо слухання не передбачають обов`язкової присутності учасників справи.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»   та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" не припинено роботу органів державної влади - як судів, так і центральних, місцевих органів виконавчої влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, а лише переведено останніх на особливий режим роботи, рекомендовано забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет, у зв`язку з чим відповідач зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень.
Отже, у відповідності до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19»   та від 16.03.2020 № 215 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211" відповідач як орган державної влади, зобов`язаний організувати свою роботу таким чином, щоб забезпечити виконання покладених на нього повноважень, а відтак, посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211, як на підставу для відкладення судового засідання, є неприйнятним.
Колегією суддів взято до уваги, що позивач скористався можливістю викласти свою правову позицію у відзиві на апеляційну скаргу, а тому ненадання представником позивача усних пояснень у судовому засіданні не перешкоджає розгляду справи, і не є підставою для відкладення розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.
Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у січні 2017 року громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 прибув на територію України поза межами Державного кордону.
Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 звернувся до УДМС України в Чернігівській області із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Рішенням УДМС України в Чернігівській області від 01.02.2018 року у задоволені зазначеної заяви громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 було відмовлено, оскільки відповідач не надав документів, які підтверджують його особу.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 22.05.2018 р., яке залишено без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.08.2018 р. відмовлено в задоволенні позову громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення органу ДМС про відмову в оформленні документів про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.03.2018 р. по 26.09.2018 р. проживав в Україні на підставі довідок про звернення за захистом в Україні.
Таким чином, термін законного перебування громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на території України закінчився 08.10.2018 р., тобто відсутні документи, які б давали йому право перебувати на території України.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.05.2019 р., яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.07.2019 р., було примусово видворено з України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі та затримано останнього з поміщенням до ПТПІ на 6 місяців до 21.11.2019 р.
Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.11.2019 р., яке було залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 р., було продовжено строк затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до 13 травня 2020 року включно в Чернігівському ПТПІ, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення.
Листом УДМС України в Чернігівській області № 7401.5.1-11103/74.2-19 від 12.12.2019 р., останні звертались до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Посольства Народної Республіки Бангладеш щодо ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 та документування останнього свідоцтвом про повернення на Батьківщину, але отримали відповідь від Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України від 19.12.2019 р. № 71/ВКЗ/16-500-44874 про необхідність надсилання до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща сканованих відбитків пальців затриманих в форматі WSQ.
Крім того, листом УДМС України в Чернігівській області № 7401.5.1-2578/74.2-20 від 10.02.2020 р., останні звертались до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України про переведення відбитків пальців громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 в формат WSQ.
Згідно Листа Чернігівського ПТПІ від 16.04.2020 р. № 09-02/647 та Анкети про відмову вчинити певні дії від 16.04.2020 р., громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з особистих міркувань, відмовився від заповнення заяви для оформлення документа Народної Республіки Бангладеш для виїзду за межі України, тобто не здійснює співпрацю під час процедури його ідентифікації.
Враховуючи, що строк затримання відповідача закінчувався 13 травня 2020 р., а на час звернення до суду неможливо забезпечити примусове видворення громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , так як не одержано інформацію від Народної Республіки Бангладеш та документи, необхідні для ідентифікації даної особи та одночасно відсутня співпраця з боку відповідача стали підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вживалися неодноразові дії з метою ідентифікації особи відповідача, який, однак, не співпрацював у питанні своєї ідентифікації, що підтверджується листом Чернігівського ПТПІ від 16.04.2020 р. № 09-02/647 та Анкетою про відмову вчинити певні дії від 16.04.2020 р. тобто в даному випадку йде процес примусового видворення з належною ретельністю, за якої неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, як відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації, що є самостійною підставою для продовження строку затримання громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 до 22 листопада 2020 року включно в Чернігівському ПТПІ, з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення, що буде дорівнювати граничному терміну тримання відповідача в ПТПІ, який становить 18 місяців з часу затримання.
Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
У відповідності до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. До таких випадків належить, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, а також порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства".
Згідно з абз. 1 ч. 4 ст. 30 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Відсутність у громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 законних підстав для перебування на території України встановлена рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 24.05.2018 р. по справі №743/934/19, яким відповідача було затримано з метою ідентифікації.
Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені у ст. 289 КАС України.
Відповідно до ч. 11 - 13 ст. 289 Кодексу адміністративного судочинства України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Із змісту наведених приписів слідує, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягає, зокрема, неможливість ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливість забезпечення реадмісії особи.
Порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання визнаний в Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, що затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150 у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22 січня 2018 року №38/77 (надалі - Інструкція).
Згідно з п. 1 розділу VI Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган ДМС, орган охорони державного кордону України або орган СБУ вживають заходів щодо його ідентифікації та документування.
З цією метою, до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство.
У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС.
Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.
Судом встановлено, що позивачем скеровувались листи до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України та Посольства Народної Республіки Бангладеш, зокрема, №7401.5.1-11103/74.2-19 від 12.12.2019 р., №7401.5.1-2578/74.2-20 від 10.02.2020 р.  щодо ідентифікації особи, яка ідентифікувала себе як громадянин Республіки Бангладеш ОСОБА_1 .
Листом Департамент консульської служби Міністерства закордонних справ України від 19.12.2019 р. № 71/ВКЗ/16-500-44874 повідомив позивача про необхідність надсилання до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща сканованих відбитків пальців затриманих в форматі WSQ.
Відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" ідентифікація особи - заходи, пов`язані із встановленням органами виконавчої влади особи заявника, який звернувся із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, і не має документів, що посвідчують його особу, або такі документи фальшиві.
Отже, ідентифікація є заходом, який здійснюється у разі відсутності документів, що посвідчують особу.
Згідно Листа Чернігівського ПТПІ від 16.04.2020 р. № 09-02/647 та Анкети про відмову вчинити певні дії від 16.04.2020 р., громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з особистих міркувань, відмовився від заповнення заяви для оформлення документа Народної Республіки Бангладеш для виїзду за межі України, тобто не здійснює співпрацю під час процедури його ідентифікації.
Отже, позивачем вживалися неодноразові дії з метою ідентифікації особи відповідача, який не співпрацював у питанні заповнення анкети, що підтверджується листами Чернігівського ПТПІ та актами про відмову вчинити певні дії.
Відповідно до п. п. f п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що законодавцем передбачено можливість затримання іноземця або особи без громадянства та продовження строку такого затримання за наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що громадянин Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 не зазначає та матеріали справи не містять інформації про те, що останнім за весь час незаконного перебування на території України вживались необхідні дії, передбачені законом, щодо отримання ним права перебування на території України на законних підставах.
Щодо посилання апелянта на те, що позивач не наділений процесуальним правом звертатися до суду з даним позовом, колегія суддів вважає дані доводи безпідставними, оскільки ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» надано право центральному органу виконавчої влади на прийняття рішення про  примусове видворення іноземці та особи без громадянства, а не звернення до суду з позовом про продовження строку затримання.
Апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у відповідача на території України є сім`я що підтверджується свідоцтвом про шлюб, колегія суддів відхиляє дані твердження, оскільки в матеріалах справи відсутнє свідоцтво про шлюб та в рішеннях судів (від 24.05.2019 р. по справі №743/934/19; від 13.11.2019 р. по справі №743/2098/19 та 22.05.2018 року по справі № 825/1399/18) не зазначена інформація про наявність сім`ї у відповідача на території України.
Крім того, в судовому засіданні апелянт повідомив, що в офіційному шлюбі на території України не перебуває.
Щодо посилання апелянта на ту обставину, що під час його затримання не було забезпечено безкоштовною правовою допомогою, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду в даній справі є надання дозволу на продовження строку на затримання, а не затримання відповідача, дані обставини підлягали дослідженню та встановленню в рішенні суду Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.05.2019 по справі №743/934/19.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку N 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 271, 272, 289, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -    
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 06 травня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст. ст. 329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                      Г. В. Земляна

Судді:                                                                                          Є. І. Мєзєнцев
                                                                                                    В. В. Файдюк