ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2020 р.           Справа№ 910/679/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Припутніцькій Ю.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 28.05.2020
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 
у справі №910/679/20 (суддя Стасюк С.В.) 
за заявою Акціонерного товариства "Київгаз" 
про забезпечення позову до подання позовної заяви 
особи, які можуть отримати статус учасника справи: 
позивач - Акціонерне товариство "Київгаз" 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
В судовому засіданні 28.05.2020 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
                                                      ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/679/20 заяву Акціонерного товариства "Київгаз" про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" вчиняти дії щодо припинення або обмеження доступу Акціонерного товариства "Київгаз" до Інформаційної платформи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", яка розміщена в мережі "Інтернет" за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com.
Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою, Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" 31.01.2020 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована прийняттям оскаржуваної ухвали з порушенням норм процесуального права (ст.ст. 136, 137, 236 ГПК України), яка не відповідає фактичним обставинам справи, висновки якої є необґрунтованими.
Доводи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:
- судом не зазначено мотивів, на підставі яких суд дійшов висновку, що припинення (обмеження) ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" доступу заявника до платформи істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду;
- судом не враховано та не досліджено ті обставини, що АТ "Київгаз" в дійсності грубо проігнорував обов`язок щодо укладення (підписання) Типового договору про транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, тим самим порушивши норми Закону України «Про ринок природного газу», Кодексу газотранспортної системи, затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 та постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №2497 «Про затвердження Типового договору транспортування природного газу», в силу прямої вказівки закону;
- редакція вичерпного переліку пунктів, що викладена АТ "Київгаз" в протоколі розбіжностей до договору, є порушенням норм чинного законодавства, а саме постанови НКРЕКП від 30.09.2015 №249, якою затверджено типову форму договору транспортування природного газу, Кодексу газотранспортної системи, у зв`язку з чим перелік пунктів, зазначених в протоколі розбіжностей, має бути викладено та підписано в редакції ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", який повністю узгоджується з типовою формою договору;
- судом не досліджено ті обставини, що одержання доступу до інформаційної платформи здійснюються виключно на підставі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого НКРЕКП, а також не враховано той факт, що АТ «Київгаз» в односторонньому порядку та неодноразово відмовлявся від укладення (підписання) Типового договору з ТОВ «Оператор газотранспортної системи України»;
- судом не досліджувалось питання стосовно збалансованості інтересів сторін, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
- судом не було прийнято до уваги те, що вжиття заходів забезпечення позову за змістом є тотожними задоволенню майбутніх заявлених позовних вимог, що є порушенням ч. 11 ст. 137 ГПК України;
- суд не дослідив та не зазначив, яка існує імовірність утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі вжиття таких заходів забезпечення майбутнього позову та які саме протиправні та незаконні дії ТОВ «Оператор газотранспортної системи України» можуть свідчити про обмеження права АТ «Київгаз» на доступ до інформаційної платформи та утруднення виконання або невиконання рішення в разі невжиття відповідних заходів забезпечення, враховуючи грубе порушення норм чинного законодавства з боку АТ «Київгаз» стосовно ухилення від укладення (підписання) Типового договору про транспортування природного газу затвердженого Регулятором;
- суд не врахував роз`яснень, викладених у постанові пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову».
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Київгаз» заперечує проти доводів апеляційної скарги, зазначаючи, що відповідачем залишено поза увагою, що його права та/або інтереси не порушені оскаржуваною ухвалою. Вказує, що позивачем своєчасно подано позовну заяву про визнання права АТ «Київгаз» на доступ до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи України, провадження у справі №910/1452/20 відкрите. Зазначає, що доступ до платформи є необхідною умовою належного виконання позивачем обов`язків на ринку природного газу, як Оператора ГРМ, а не благом, що надається волею відповідача. Зауважує, що пропозиції відповідача щодо укладення договору, що надходили позивачеві раніше, є такими, що надійшли від особи, у якої відсутні достатні підстави для укладення договору транспортування природного газу. Звертає увагу, що посилання відповідача на постанову пленуму Вищого господарського суду України № 16 є безпідставними, оскільки остання роз`яснює процесуальні норми, що втратили чинність.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу апелянт аналізує умови надання доступу до інформаційної платформи, питання укладення договору транспортування природного газу у справі №910/658/20, ухилення позивача від укладення договору транспортування природного газу, зв`язок між фактичним наданням доступу до інформаційної платформи  та умовами його надання.
В письмових поясненнях  щодо обставин, які мають значення для вирішення питання щодо забезпечення позову, АТ «Київгаз»  зазначає щодо передумов звернення з заявою про вжиття заходів забезпечення до пред`явлення позову, виконання вимог ч.3 ст.138 ГПК України, обґрунтованості підстав для забезпечення позову.
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу 13.02.2020 передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2020 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 19.03.2020.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 повідомлено учасників справи №910/679/20, що судове, призначене на 19.03.2020, не відбудеться, враховуючи постанову Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 №215), якою в період з 12 березня по 3 квітня 2020 року в Україні запроваджено карантин через спалах у світі коронавірусу COVID-19.
Зазначено, що про дату та час наступного судового засідання у справі №910/679/20 учасники справи будуть повідомлені додатково ухвалою суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.05.2020 призначено апеляційну скаргу до розгляду на 28.05.2020.
Представник ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.05.2020 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні заяви АТ «Київгаз» про вжиття заходів забезпечення позову.
Представники АТ «Київгаз» в судовому засіданні апеляційної інстанції 28.05.2020 заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та в письмових поясненнях, просили її відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, АТ "Київгаз" звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову (до подачі позовної заяви) шляхом:
- заборони ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" вчиняти дії щодо припинення або обмеження доступу АТ "Київгаз" до Інформаційної платформи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України", яка розміщена в мережі "Інтернет" за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову заявник зазначає, що 27.12.2019 на адресу АТ "Київгаз" надійшов лист ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" № ТОВВИХ-19-3231 від 24.12.2019 з пропозицією укладення Договору транспортування природного газу №1910000151.
Заявник розглянув та підписав Договір транспортування природного газу з протоколом розбіжностей. Два автентичні примірники протоколу розбіжностей, підписані та скріплені печаткою заявника, один примірник підписаного Договору, а також оригінал довіреності уповноваженої особи надіслано відповідачу з листом № 3071/04 від 27.12.2019.
01.01.2020 АТ "Київгаз" отримало доступ до платформи газотранспортної системи ТОВ "Оператор газотранспортної системи України".
Акціонерне товариство "Київгаз", як оператор газорозподільної системи та Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" як оператор газотранспортної системи України мають взаємодіяти відповідно до принципів, встановлених Законом України "Про ринок природного газу".
Для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між операторами газорозподільної системи та газотранспортної системи України створена та діє інформаційна платформа оператора газотранспортної системи.
Відповідно до п. 5 глави 4 розділу IV Кодексу газотранспортної системи оператори газорозподільних систем відповідно до вимог цього Кодексу та за формами оператора газотранспортної системи, погодженими з Регулятором, повинні вносити до інформаційної платформи інформацію, зокрема:
- визначену підпунктами 1, 2, 5 - 8 пункту 2 цієї глави, по всіх споживачах, підключених до газорозподільної системи;
- дані щодо операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів;
- дані щодо газовидобувних підприємств (за їх наявності), промислові газопроводи яких безпосередньо підключені до газорозподільної системи.
Акціонерне товариство "Київгаз" зазначає, що за відсутності доступу до платформи заявник, як оператор газорозподільної системи, не зможе виконувати обов`язки з надання наведеного переліку інформації.
Заявник вказує, що у зв`язку з тим, що станом на день подачі заяви про забезпечення позову від Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" не надійшло письмового підтвердження укладення Договору транспортування природного газу, тому існує загроза незаконного, самочинного та одностороннього припинення (обмеження) Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" доступу заявника до платформи, що порушить права заявника, як учасника ринку природного газу та оператора газорозподільної системи, призведе до неможливості виконання обов`язків щодо подання на платформу інформації, передбаченої п. 5 гл. 4 розділу IV Кодексу газотранспортної системи та інших непередбачуваних наслідків та збитків.
Відповідно до ч. 1 ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.
Частиною першою статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими Господарським процесуальним кодексом України для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими ГПК України; після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
Згідно з ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку, зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту, зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
За приписами ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
З аналізу вказаної норми вбачається, що заходи забезпечення позову застосовуються господарським судом як гарантія реального виконання рішення суду. Однак, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Тобто, положення вказаної статті пов`язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконанням судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Предметом пред`явлення майбутнього позову заявником визначаються вимоги про визнання права Акціонерного товариства "Київгаз" на доступ до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи України.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Аналогічну правову позицію наведено у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 905/2130/17 та від 13.02.2018 у справі №911/2930/17.
З урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 73 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, а також пов`язаності такого заходу із предметом позову.
За змістом ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.
Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, де зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Можливе припинення (обмеження) Товариством з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" доступу заявника до платформи істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів заявника, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
Належне виконання заявником, як оператором газорозподільної системи, покладених на нього Кодексом газотранспортної системи обов`язків, неможливе за відсутності доступу до інформаційної  платформи.
Викладене свідчить про те, що захід забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" вчиняти дії щодо припинення або обмеження доступу Акціонерного товариства "Київгаз" до Інформаційної платформи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", яка розміщена в мережі "Інтернет" за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com заявлено в межах позовних вимог, з якими має на меті звернутись заявник, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості і адекватності, а також спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Враховуючи викладене, інтерес, про захист якого просить заявник, є співмірним та адекватним із вимогами, з якими він має на меті звернутись, що в свою чергу свідчить про наявність визначених Господарським процесуальним кодексом України підстав, які є достатніми для вжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" вчиняти дії щодо припинення або обмеження доступу Акціонерного товариства "Київгаз" до Інформаційної платформи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", яка розміщена в мережі "Інтернет" за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com.
Згідно з ч. 6 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає, зокрема, вид забезпечення позову і підстави його обрання.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" вчиняти дії щодо припинення або обмеження доступу Акціонерного товариства "Київгаз" до Інформаційної платформи Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", яка розміщена в мережі "Інтернет" за посиланням: https://iplatforma.tsoua.com.
Позовна заява про визнання права АТ «Київгаз» на доступ до інформаційної платформи оператора газотранспортної системи України подана до суду 31.01.2020. Ухвалою від 13.02.2020 господарським судом м.Києва відкрито провадження у справі №910/1452/20.
Отже, позивачем дотримано вимоги ч. 3 ст. 138 ГПК України щодо пред`явлення позову протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
Колегія суддів вважає обґрунтованими твердження представника АТ «Київгаз», що доступ до платформи є необхідною умовою належного виконання останнім своїх обов`язків на ринку природного газу, як оператора ГРМ, а не благом, що надається волею ТОВ "Оператор газотранспортної системи України".
АТ «Київгаз», як оператор ГРМ, здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 №854 зі змінами, внесеними постановою НКРЕКП від 28.05.2019 №833.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу» права та обов`язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.
Оператор газорозподільної системи, зокрема, зобов`язаний надавати інформацію, обов`язковість надання якої встановлена законодавством.
На підставі приписів п. 6 гл. 3 розділу І Кодексу ГРМ Оператор ГРМ забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом.
Відповідно до п. 3 гл. 3 розділу ІХ Кодексу ГРМ відповідно до вимог Кодексу ГТС Оператор ГРМ на щоденній основі забезпечує передачу Оператору ГТС через його інформаційну платформу інформації про прогноз відборів/споживання природного газу по споживачу на кожну наступну газову добу протягом газової доби (оновлені прогнози), а також надає дані про фактичний (попередній) обсяг природного газу, спожитий за кожну попередню газову добу.
Аналогічний обов`язок оператора ГРМ визначений у п. 2 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ щодо побутових споживачів.
Отже, позивач, як оператор ГР, зобов`язаний здійснювати на платформі постійний та своєчасний обмін інформації, а також належним чином виконувати інші обов`язки, пов`язані з отриманою через платформу інформацією.
Оцінка судом апеляційної інстанції питання укладання між сторонами договору, на якому наголошує скаржник в апеляційній скарзі, є предметом розгляду у справі №910/658/20, і вирішення цього питання у межах заяви про забезпечення позову може призвести до порушень засад об`єктивності та неупередженості судового процесу.
При цьому посилання апелянта на необхідність при вирішенні питання про забезпечення позову досліджувати дотримання позивачем п.2 глави 3 розділу 1У Кодексу ГТС, оскільки позивачем не дотримано зазначених вимог (щодо укладення договору), колегією суддів відхиляються, оскільки дане питання підлягає дослідженню та оцінці судом під час розгляду спору по суті позовних вимог.
На переконання апелянта, право операторів газорозподільних систем в Україні на авторизацію та вхід до Інформаційної платформи залежить від наявності укладеного договору транспортування природного газу між оператором ГРМ та відповідачем.
Однак на момент звернення заявника до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову, так само і на дату розгляду апеляційної скарги  будь-якого письмового підтвердження укладення договору зі сторони відповідача на адресу заявника не надходило.
Зі змісту заяви свідка ОСОБА_1 , що долучена відповідачем у справі №910/1542/20, та додана заявником у даній справі, слідує, що на переконання відповідача позивач не має права доступу до Інформаційної платформи, оскільки відповідачем заперечується наявність укладеного між позивачем та відповідачем договору транспортування природного газу.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами заявника про існування загрози незаконного, одностороннього припинення (обмеження) відповідачем доступу заявника до платформи, що порушить  права заявника, як учасника ринку природного газу та оператора газорозподільної системи, призведе до неможливості виконання обов`язків щодо подання на платформу інформації, передбаченої п. 5 гл. 4 розділу IV Кодексу газотранспортної системи та інших непередбачуваних наслідків та збитків.
Доводи апелянта щодо не дослідження питання збалансованості інтересів сторін та вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню майбутніх заявлених позовних вимог, що є порушенням ч. 11 ст. 137 ГПК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.         
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що апелянтом  зроблено не було.
Доводи АТ «Київгаз», викладені у відзиві на апеляційну скаргу та в поясненнях  щодо обставин справи, знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів ТОВ "Оператор газотранспортної системи України" (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття оскаржуваної ухвали у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про необхідність вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-
                                                                       ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/679/20 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 21.01.2020 у справі №910/679/20 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/679/20 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 23.06.2020 після виходу судді Тищенко А.І. з відпустки.                    

Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко