Постанова
Іменем  України 
 
06 травня 2020 року
м. Київ
 
справа № 461/11591/13-ц
провадження № 61-47025св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,               
 
учасники справи:
позивач - виконуючий обов`язки прокурора Галицького району м. Львова в інтересах Львівської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
треті особи: ОСОБА_4 , приватні нотаріуси Львівського міського нотаріального округу Забродська Ольга Степанівна, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Юрків О. Р. від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області в складі колегії суддів: Ніткевича А. В., Бойко С. М., Копняк С. М. від                            18 вересня 2018 року,
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2013 року виконуючий обов`язки прокурора Галицького району                 м. Львова звернувся до суду з позовом в інтересах Львівської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними.
 
Вимоги обґрунтовував тим, що 19 листопада 2012 року, у період коли ОСОБА_8 перебувала в інфарктному відділенні ДЗ Клінічна лікарня ДТГО «Львівська залізниця» у важкому стані та не розуміла значення своїх дій, ОСОБА_1 прибув до неї в лікарню з нотаріусом та оформив від її імені довіреність на користування та розпорядження її майном на своє ім`я. У цей же день, від імені ОСОБА_8 на ім`я ОСОБА_1 був оформлений заповіт на все її спадкове майно. Діючи від імені ОСОБА_8 , ОСОБА_1                         03 грудня 2012 року уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_8 на праві приватної власності. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.
 
З акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 124, проведеної в межах кримінального провадження № 12012150050000195,                ОСОБА_8 в період підписання довіреності та заповіту -                              19 листопада 2012 року страждала стійким хронічним психічним розладом судинною деменцією, не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.
 
З урахуванням наявності заповітів ОСОБА_8 від 13 грудня                    2012 року та від 04 січня 2013 року на ім`я ОСОБА_3 , в збільшених позовних вимогах позивач просив: визнати недійсною довіреність ОСОБА_8 від 19 листопада 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Львівського міського  нотаріального округу Забродською О. С. та зареєстрованою в реєстрі за № 823; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 03 грудня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 , від імені                         ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Сиротяком М. Р. та зареєстрований в реєстрі за № 1431; визнати недійсним заповіт                           ОСОБА_8 від 19 листопада 2012 року, зареєстрований в реєстрі за                  № 822; визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 13 грудня 2012 року складений на ОСОБА_3 ; визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від                 04 січня 2013 року складений на ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що матеріали справи в сукупності підтверджують психічну адекватність ОСОБА_8 у листопаді 2012 року та можливість керувати своїми діями, розуміти їх, здатність до самообслуговування, відтак врахувавши висновок комісійної експертизи від 06 вересня 2017 року, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_8 19 листопада 2012 року під час складання заповіту та укладення довіреності на ім`я ОСОБА_1 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними, тому відсутні законні підстави для визнання даних правочинів недійсними.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня                 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишено без задоволення. Рішення Галицького районного суду                         м. Львова від 26 лютого 2018 року залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновками місцевого суду про відмову в позові, зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі, немає.
Аргументи учасників справи 
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2018 року заступник прокурора Львівської області подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року, у якій заявник посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій помилково не застосували положення статті 225 ЦК України, оскільки в даному випадку ОСОБА_8 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що підтверджується актом комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи.
 
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
 
У січні 2019 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 та                   ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області, у якому заявники просять зазначену касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Зазначає, що доводи касаційної скарги заступника прокурора Львівської області зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 461/11591/13-ц та витребувано цивільну справу із Галицького районного суду м. Львова.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що ОСОБА_8 на праві власності належала квартира                  АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від                  15 квітня 2004 року.
 
19 листопада 2012 року ОСОБА_8 склала довіреність на ім`я                     ОСОБА_1 на право користування та розпорядження своїм майном, зокрема квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Збродською О. С. та зареєстрована в реєстрі за № 823.
 
У зв`язку з хворобою довіреність складено та посвідчено у приміщенні Клінічної лікарні Львівської залізниці за адресою м. Львів, вул. Огієнка , 5.
 
У цей самий день, 19 листопада 2012 року ОСОБА_8 склала заповіт, відповідно до якого у випадку своєї смерті все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 .
Поряд з цим, 03 грудня 2012 року на підставі зазначеної вище довіреності ОСОБА_1 від імені ОСОБА_8 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
 
Право власності ОСОБА_2 зареєстровано у встановленому законом порядку.
 
У подальшому, у заяві від 19 грудня 2012 року ОСОБА_8 у присутності приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Ярош О. В. надала заяву про відкликання довіреності на ім`я ОСОБА_1 
 
Також, 04 січня 2013 року ОСОБА_8 склала заповіт, яким все належне їй майно на момент смерті заповіла ОСОБА_3 .
 
Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 15 січня 2013 року ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складений відповідний актовий запис № 16.
 
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня                       2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
 
Частиною другою розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
За таких обставин розгляд касаційної скарги заступника прокурора Львівської області на рішення Галицького районного суду м. Львова від                   26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року здійснюється Верховним Судом в порядку та за правилами ЦПК України в редакції Закону від 03 жовтня 2017 року                  № 2147-VIII, що діяла до 08 лютого 2020 року.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини першої - другої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
 
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
 
Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5, у пункті 17 зазначено, що для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
 
Висновок експертизи може бути доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами.
 
На підставі ухвали суду 06 вересня 2017 року, Київським міським центром судово-психіатричної експертизи була проведена комісійна посмертна судово-психіатрична експертиза № 587 ОСОБА_8 , відповідно до висновку якої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 19 листопада 2012 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді «Органічного ураження головного мозку судинного генезу з психоорганічним синдромом - згідно з МКХ-10: F07.9» і за своїм психічним станом 19 листопада                      2012 року ОСОБА_8 в повній мірі усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними.
 
Ураховуючи висновок комісійної експертизи від 06 вересня 2017 року, правильними є висновки судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_8                       19 листопада 2012 року під час складання заповіту та укладення довіреності на ім`я ОСОБА_1 могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. А тому, відсутні правові підстави, передбачені цивільним законодавством України, для визнання вказаних правочинів недійсними. Так само відсутні підстави для задоволення вимог прокурора про визнання недійсними заповітів ОСОБА_8 . від 13 грудня 2012 року та від 04 січня 2013 року, оскільки суду не надано належних та допустимих доказів вчинення даних правочинів у момент, коли ОСОБА_8 не могла усвідомлювати свої дії або керувати ними. 
 
Оцінюючи наданий позивачем акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 124, проведеної в рамках кримінального провадження                       № 12012150050000195, суди попередніх інстанцій прийняли вказаний документ в якості письмового доказу, що має відомості про обставини, які мають значення для справи, що узгоджується із нормами статей 76-78 ЦПК України.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги на судові рішення судів попередніх інстанцій
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані судові рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права, не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 400 ЦПК України не відноситься до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Частиною першою статті 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визначає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційні скарги залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Оскільки оскаржувані судові рішення залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.
 
Керуючись статтями 17, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу заступника прокурора Львівської області залишити без задоволення.
 
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 26 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                              М. Є. Червинська
 
                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                           В. М. Коротун