Постанова                                             
Іменем  України                                            
20 травня 2020 року
м. Київ
справа № 588/62/18
провадження № 61-40312св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
представники позивач - Литвиненко Олена Леонідівна , 
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року у складі судді Щербаченко М. В. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року у складі колегії суддів: Біляєвої О. М., Криворотенка В. І., Собини О. І., 
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що на підставі кредитного договору, укладеного між банком та ОСОБА_2 24 червня 2014 року, останньому було надано кредит у розмірі 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 кредит у розмірі, встановленому договором. 
ОСОБА_2 за кредитним договором свої зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 20 541 грн 77 коп., яка складається з: 426 грн 79 коп. заборгованості за кредитом; 15 210 грн 61 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 450 грн заборгованості за пенею та комісією; 
500 грн штрафу (фіксована частина); 954 грн 37 коп. штрафу (процентна складова).
На підставі викладеного, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути                             з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 
20 541 грн 77 коп.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Тростянецького районного суду сумської області від 11 червня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором від 24 червня 2014 року у розмірі 618 грн 63 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 426 грн 79 коп.; заборгованості за процентами у розмірі 191 грн 84 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору, чим порушив законне право позивача на отримання кредиту і процентів за користування ним, яке підлягає захисту у судовому порядку шляхом стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування кредитом у розмірі, визначеному на рівні облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ). Підстави для стягнення решти відсотків і неустойки відсутні, оскільки 
ПАТ КБ «ПриватБанк» не довело факт укладення договору саме на тих умовах, які зазначено у позові та у доданому до нього розрахунку.
Суд також дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за пенею та комісією і штрафу (фіксована складова), а також штрафу (процентна складова), оскільки сама 
анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами укладено не було.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 28 лютого 2018 року у частині визначення розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом змінено.
Абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено у наступній редакції: «Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 24 червня 2014 року у розмірі 
638 грн 57 коп., що складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 
426 грн 79 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 211 грн 78 коп.». У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 належним чином не виконувала умов анкети-заяви, у зв`язку із чим станом на 30 листопада 2017 року утворилась заборгованість у розмірі 426 грн 
79 коп., яка підлягає стягненню з боржника на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». Апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги банку у іншій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивач не надав доказів узгодження Умов та Правил надання банківських послуг з позичальником. Такими чином, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.
Разом з тим, апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» процентів за користування кредитом у загальному розмірі 191 грн 84 коп., визначеного на рівні облікової ставки НБУ і обрахованого з 26 листопада 2014 року, оскільки згідно з матеріалами справи заборгованість утворилась з 26 липня 2014 року. Загальний розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом з 26 липня 2014 року по 30 листопада 2017 року - 211 грн 78 коп.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду 
АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та передати справу до суду першої інстанції.
Відповідач судові рішення не оскаржив, тому в силу частини першої 
статті 400 ЦПК України судові рішення переглядаються лише у межах доводів касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній малозначній справі (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
У листопаді 2018 року справа передана до Верховного Суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу призначено судді-доповідачеві.  
Ухвалою Верховного Суду від 28 квітня 2020 року справу за позовом 
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. У заяві-анкеті від 24 червня 2014 року відповідач власноруч засвідчив своїм підписом те, що він ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також тарифами банку. Відсутність підпису позивальника на цих Умовах та Правилах не вказує на те, що він не був ознайомлений з ними або заперечував проти них.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
24 червня 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді установленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн (а. с. 7). 
Інших умов договору сторони не підписували.
На підтвердження позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» наданий розрахунок, згідно з яким загальний розмір заборгованості за кредитним договором станом на 30 листопада 2017 року становить 20 541 грн 77 коп. і складається із: 426 грн 79 коп. заборгованості за кредитом; 15 210 грн 61 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 450 грн 00 коп. заборгованості за пенею та комісією, а також 500 грн (фіксована частина) і 954 грн 37 коп. (процентна складова) штраф (а. с. 6).
Договір був укладений шляхом оформлення і підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банком послуг. Інших умов договору сторони не підписували. Останній платіж у сумі 50 грн позичальник здійснив 22 травня 2015 року.
Облікова ставка Національного банку України становила: з 25 липня 
2014 року - 12,5 % річних, з 13 листопада 2014 року - 14 % річних, з 06 лютого 2015 року - 19,50 % річних, з 04 березня 2015 року - 30,00 %, з 28 серпня 
2015 року - 27 % річних, з 25 вересня 2015 року - 22,00 % річних, з 22 квітня 2016 року - 19 % річних, з 27 травня 2016 року - 18,00 %, з 24 червня 
2016 року - 16,50 % річних, з 29 липня 2016 року - 15,50 % річних, з 16 вересня 2016 року - 15,00 % річних, з 28 жовтня 2016 року - 14,00 % річних, з 14 квітня 2017 року - 13,00 % річних, з 26 травня 2017 року - 12,50 % річних, з 27 жовтня 2017 року - 13,50 % річних.
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним 
(стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) зроблено висновок про те, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку 
ПАТ КБ «ПриватБанк).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
З урахуванням викладеного відсутні підстави вважати, що при укладенні кредитного договору із ОСОБА_2 ПАТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу 
сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Судами встановлено, що у анкеті-заяві ОСОБА_2 від 24 червня 
2014 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
У цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим 
ПАТ КБ «ПриватБанк» у період з моменту виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, які є найбільш сприятливими для задоволення позову.
За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, за відсутності в 
анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах, встановлених, зокрема статтею 625 ЦК України, позивач не пред`явив.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Задовольняючи частково позовні вимоги банка суди першої та апеляційної інстанції обґрунтовано виходили із того, що тіло кредиту підлягає поверненню. Проте відсутність підпису на Умовах не дає правових підстав для стягнення боргу по процентам за користування кредитом у розмірі 
15 210 грн, 3 450 грн боргу за пенею та по комісії, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 954 грн 37 коп. штрафу (процентна складова), оскільки такі складові не можна вважати частиною кредитного договору.
Таким чином, суди, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли обґрунтованого висновку про те, що сторони не узгодили розмір відсоткової ставки, а тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ відповідно до вимог частини першої статті 1048 ЦК України.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи.
Оскільки спір стосувався питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, Верховним Судом було відкрито провадження на судові рішення у малозначній справі. 
Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями 
статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.
Підстав для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги Верховним Судом не встановлено.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 28 лютого 
2018 року у незміненій при апеляційному перегляді частині та постанову Апеляційного суду Сумської області від 11 червня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
О. М. Осіян
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович