Окрема думка
 
22 квітня 2020 року
м. Київ
 
справа № 597/971/17
провадження № 61-34734св18
 
судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мартєва С. Ю. 
 
у провадженні за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову апеляційного суду Тернопільської області від 10 квітня 2018 року в складі суддів: Ткач О. І., Бершадської Г. В., Гірського Б. О.,  
 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 і після його смерті відкрилась спадщина. До кола спадкоємців ОСОБА_3 входять його дружина ОСОБА_4 та сини: ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які звернулись у встановлений законом строк у Заліщицьку державну нотаріальну контору із заявами про прийняття спадщини. 
Нотаріусом повідомлено відповідачів про наявність заповіту ОСОБА_3 від 07 травня 2015 року, яким останній визначив спадкоємцем всього свого майна позивача ОСОБА_1 та право відповідачки ОСОБА_4 на обов`язкову частку в розмірі 1/8 частини спадкового майна.   
Відповідачі раніше звертались до суду з позовом про визнання заповіту              ОСОБА_3 від 07 травня 2015 року недійсним, який задоволено судовим рішенням 05 вересня 2017 року. Оскільки заповіт, що визнаний недійсним вищевказаним рішенням суду, не був складений заповідачем, представники позивача вважають його нікчемним, тому позивач є спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 згідно заповіту від 17 березня 2014 року. 
Проте в даному заповіті було допущено помилки при його складанні, а саме, ім`я спадкоємця зазначено « ОСОБА_7 » замість « ОСОБА_7 », дата його народження зазначена помилково « ІНФОРМАЦІЯ_2 », замість правильної « ІНФОРМАЦІЯ_3 ». Дані помилки зумовлені, як стверджують представники позивача, тим, що позивача всі рідні та близькі, в тому числі і спадкодавець, називали « ОСОБА_7 », а відносно його дати народження, має місце описка. 
Позивач зазначав, що один оригінал заповіту втрачений, другий був предметом експертного дослідження та знаходиться в матеріалах судової справи, у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкову квартиру, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку.
На підставі викладеного позивач просив суд: встановити факт, що заповіт від 17 березня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С. І. та зареєстрований в реєстрі за № 239 на ім`я ОСОБА_1 дійсно належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнати право власності за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яке складається із: 7/8 часток квартири АДРЕСА_1 , 7/8 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0740 га, яка розташована в  АДРЕСА_2 ; судові витрати у справі стягнути з відповідачів на його користь.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року позов задоволено.
Встановлено, що заповіт від 17 березня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С. І. та зареєстрований в реєстрі за № 239 на ім`я ОСОБА_1 дійсно належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Визнано за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , яке складається із: 7/8 часток квартири АДРЕСА_1 , 7/8 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд, площею 0,0740 га, яка розташована в АДРЕСА_2 . 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заповіт від 07 травня 2015 року, який складено на користь позивача, є нікчемним, оскільки судом, при розгляді позову про визнання його недійсним у справі № 597/87/16-ц, встановлено, що указаний заповіт складено не заповідачем, прізвище, ім`я та по-батькові якого зазначено в заповіті, а іншою особою. Відповідно попередній заповіт від 17 березня 2014 року є чинним. Станом на день звернення до суду з вказаним позовом закон надавав особі право звертатись до суду з приводу встановлення юридичних фактів, оскільки в ЦПК не було виключного переліку, які факти можуть бути встановлені судом, тому спір щодо встановлення належності заповіту, який складено ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підлягає судовому розгляду. Згідно пояснень свідків, сусідів є належні докази ідентифікації позивача з особою, яка вказана у заповіті. Суд визнав право власності на частину спадкового майна, оскільки постановою державного нотаріуса від 14 вересня 2017 року відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав наявності спору між спадкоємцями. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою апеляційного суду Тернопільської області від 10 квітня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено.
Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 26 грудня 2017 року скасовано.
Ухвалено нове рішення про відмову у позові.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені не повно, а доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами і спростовують висновки суду першої інстанції. Статтею 1254 ЦК України передбачено наслідки стосовно попередньо складених заповітів у випадку складення нового, зокрема, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Предметом розгляду в справі № 597/87/16 була відповідність вимогам закону заповіту, який визнано судом недійсним з підстав, які досліджувались та були встановлені в процесі розгляду зазначеної справи. Тому, визнання недійсним останнього заповіту не відновило дію попереднього. Встановлення факту належності заповіту не порушує права позивача, оскільки згідно норм ЦК України після визнання недійсним попереднього заповіту, спадкування відбувається за законом на зальних підставах.

 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції вийшов за межі вимог апеляційної скарги, не правильно застосував норму матеріального права та дійшов помилкових висновків про відмову в позові. На думку скаржника, заповіт насправді є нікчемним, а не недійсним. Суд апеляційної інстанції безпідставно застосував положення статті 1254 ЦК України, оскільки згідно частини четвертої цієї статті не відновлюється чинність попереднього заповіту якщо був визнаний недійсним новий заповіт, який складений саме заповідачем. Судом у справі № 597/87/16-ц установлено, що останній заповіт складено не заповідачем, оскільки висновками експертизи підтверджено, що підписи виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою з наслідуванням його почерку та підпису. Крім того, факт складання заповіту від 17 березня 2014 року на користь позивача є самостійною вимогою даного позову, у задоволенні якої апеляційний суд відмовив безпідставно. 
Обставини справи, встановлені судами 
Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . 
Сторони у справі є спадкоємцями померлого. 
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та земельну ділянку площею 0,0740 га для обслуговування вказаної частини будинку. 
Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру за життя ОСОБА_3 складено три заповіти, які посвідчені приватним нотаріусом Лютим С. І.,:                  28 січня 2010 року за реєстром № 127, 17 березня 2014 року за реєстром                 № 239 та 07 травня 2015 року за реєстром № 510.
Заповітом від 17 березня 2014 року, посвідченим приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С. І. та зареєстрованим у реєстрі за № 239, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_1 .
Заповітом від 07 травня 2015 року, посвідченим приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим С. І. та зареєстрованим в реєстрі за № 510, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті заповів все належне йому майно ОСОБА_1 
14 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в Заліщицьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за заповітом від 07 травня 2015 року після смерті ОСОБА_3 
20 жовтня 2015 року в Заліщицьку державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась дружина - ОСОБА_4 . У заяві зазначила, що їй відомо про заповіт від 07 травня            2015 року та про право на обов`язкову частку. 
15 грудня 2015 року в Заліщицькій державній нотаріальній конторі зареєстровано заяву відповідача ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 
11 вересня 2017 року в Заліщицькій державній нотаріальній конторі зареєстровано заяву позивача, яка посвідчена 07 вересня 2017 року консулом Генерального консульства України в Кракові, про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 квітня 2014 року. 
Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області 05 вересня 2017 року у справі № 597/87/16-ц визнано заповіт, складений 07 травня 2015 року, підписаний від імені ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Заліщицького районного нотаріального округу Лютим Сергієм Івановичем за реєстровим номером 510 недійсним. 
Указане рішення суду набрало законної сили 16 вересня 2017 року.
14 вересня 2017 року державним нотаріусом Заліщицької державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 у зв`язку з наявністю спору між спадкоємцями. 
Мотивувальна частина
Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції обґрунтовано виходив з того, що статтею 1254 ЦК України передбачено наслідки стосовно попередньо складених заповітів у випадку складення нового, зокрема, якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Визнання недійсним останнього заповіту не відновило дію попереднього, у зв`язку із чим вимоги позивача у даній справі є безпідставними. 
Диспозиція статті 1254 ЦК України містить вичерпний перелік випадків відновлення дії попереднього заповіту у випадку визнання наступного заповіту недійсним - визнання заповіту недійсним лише з підстав, визначених у статті 225 і статті 231 ЦК України. 
Відомості про визнання останнього заповіту від 07 травня 2015 року із зазначених підстав у справі відсутні.
За відкритими загальнодоступними відомостями ЄДРСР рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 5 вересня 2017 року, на яке посилаються сторони у справі, зазначений заповіт визнано недійсним з підстав, визначених частиною другою статті 1257 ЦК України із посиланням на частину четверту згаданої статті про те, що у цьому випадку спадкоємці, які позбавлені за цим заповітом права на спадкування, одержують право на спадкування за законом на загальних підставах.
Зазначене рішення набуло чинності та, з огляду на частину другу статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», є обов`язковим до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За таких обставин постанова апеляційного суду Тернопільської області від 10 квітня 2018 року у справі відповідає нормам матеріального і процесуального права, а підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Суддя                                                                                                                      С.Ю. Мартєв