П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/11298/19 
           Головуючий суддя 1-ої інстанції - Гурін Д.М.  
           Суддя-доповідач -  Франовська К.С.   
17 березня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Франовської К.С. 
суддів:  Совгири Д. І.  Кузьменко Л.В. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат, Житомирський обласний військовий комісаріат про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України про визнання незаконним та скасування рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, з урахуванням виплаченої раніше суми одноразової грошової допомоги, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум за №97 від 2 серпня 2019 року (пункт 11); та зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2019 року, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року ОСОБА_1 у позові відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив позивач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. В доводах апеляційної скарги, наводячи норми матеріального права вказує, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного  із захистом Батьківщини. Зазначає, що отримав незворотні негативні зміни стану здоров`я під час військової служби і його право на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням. Вважає таке обмеження проявом дискримінації.

Відповідач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу вважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим, прийнятим з врахуванням всіх обставини справи та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення   сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість судового рішення, повноту встановлення обставин справи, застосування норм матеріального і процесуального права, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановив суд та підтверджено матеріалами справи, капітан в запасі ОСОБА_1 , 09.04.2015 року був призваний на військову службу до Збройних сил України у зв`язку з частковою мобілізацією на підставі Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" від 14.01.2015 року. 
В період з 21.05.2015 року по 19.02.2016 року ОСОБА_1 брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції в Донецькій області (м.Маріуполь).

ОСОБА_1 є ветераном військової служби та інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим 19.06.2019 року.

Згідно з наказом командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 від 26 квітня 2016 року за №100, на підставі Указу Президента від 25 березня 2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року №607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» та наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 8 квітня 2016 року за №41, з 28 квітня 2016 року позивача звільнено, виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, знято з котлового забезпечення і направлено для постановки на військовий облік в розпорядження військового комісара Бердичівського ОМВК Житомирської області (а.с.15).

Витягом з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 6 березня 2017 року за №762 підтверджується, що в результаті захисту Батьківщини, у ОСОБА_1 виникли  захворювання: «ІХС: Стенокардія напруги. Ф КЛ ІІ. Постінфарктний (по ЕКГ) та атеросклеротичний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба 11 ст., 2 ст. Гіпертрофія лівого шлуночку. Ризик IV. СН ІІА ст. Ангіопатія сітківки обох очей. Церебральний арахноїдит з лікворним, астено-невротичним, цефалічним синдромами, вестибулоатактичними розладами. Післятравматичний стресовий розлад, тривожний синдром. Сечосольовий діатез», що підтверджується військово-обліковими та медичними документами. 
Захворювання, ТАК, пов`язані із захистом Батьківщини (а.с.17).

Висновком МСЕК від 31 березня 2017 року ОСОБА_1 з 14 березня 2017 року встановлено III групу інвалідності, захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 1 квітня 2020 року, дата чергового переогляду - 31 березня 2020 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою до акта огляду МСЕК від 31 березня 2017 року серії 12 ААА №782260 (а.с.21).

З цих підстав, 15 травня 2017 року позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 240000,00 грн., що підтверджується витягом з протоколу №97 від 2 серпня 2019 року (а.с.30).

Висновком МСЕК від 29 січня 2018 року ОСОБА_1 повторно, з 29.01.2018 р. встановлено III групу інвалідності, захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 1 квітня 2021 року, дата чергового переогляду - 27 березня 2021 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою до акта огляду МСЕК від 27 березня 2018 року серії 12 ААБ №100591 (а.с.25).

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 в черговий раз обстежений МСЕК 19 червня 2019 року і з 29 травня 2019 року йому встановлено II групу інвалідності. Захворювання, ТАК, пов`язане із захистом Батьківщини. Інвалідність встановлена на строк до 1 квітня 2022 року, дата чергового переогляду - 19 червня 2022 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою до акта огляду МСЕК від 19 червня 2019 року серії 12 ААБ №548671 (а.с.4).

Довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності від 19 червня 2019 року форми 12 ААА №040040 підтверджено ступінь втрати професійної працездатності 50% (а.с.28).

У зв`язку із зміною групи інвалідності з ІІІ на II, 25 червня 2019 року позивач звернувся до Міністерства оборони України через Бердичівський об`єднаний міський військовий комісаріат із заявою про виплату (доплату) йому одноразової грошової допомоги.

Розглянувши подані документи, Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою грошової допомоги та компенсаційних сум, згідно з пунктом 11 протоколу №97 від 2 серпня 2019 року відмовила ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги на підставі абз.2 п.4 ст.16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) у зв`язку із зміною групи інвалідності  понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності (а.с.30).

Вважаючи відмову Міністерства внутрішніх з справ України у призначенні одноразової грошової допомоги протиправною, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Ключовим правовим питанням у справі є правильність застосування до спірних правовідносин абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон №2011-XII) та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975).

Спір виник щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому ІI групи інвалідності з 29.05.2019, внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, до спірних відносин застосовується законодавство, що діяло на 29.05.2019.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.

Згодом, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Обидві ці норми пункту 4 статті 16-3 Закону (абз. 1 і 2) передбачають обмеження строку, протягом якого зміна групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги, дворічним строком. Дворічний строк обчислюється з часу первинного встановлення інвалідності чи ступеня втрати працездатності.

Правовідносини щодо первинного встановлення втрати працездатності виникли після набрання чинності зазначеним Законом, тому пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до позивача.

Суд звертає увагу, що на час первинного встановлення втрати працездатності позивачеві (14.03.2017) правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, діяла.

З дня первинного встановлення ступеню втрати працездатності (14.03.2017) до дня встановлення II групи інвалідності (29.05.2019) минуло понад два роки. Відтак, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги .

Відповідно до п. 4 ст. 16-3 Закону №   2011-XII дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.

З огляду на це, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на отримання зазначеної одноразової грошової допомоги, оскільки зміна підстав для призначення позивачу одноразової допомоги відбулась після спливу дворічного строку.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 у справі №806/2187/18, постанові від 20.02.20 у справі №806/714/18.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.   

Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п.2 ч.5 ст.328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 січня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.
Постанова суду складена в повному обсязі 17 березня 2020 року.

Головуючий	 	 	Франовська К.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Совгира Д. І.    Кузьменко Л.В.