РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2020 року
м. Рівне

Справа № 570/2512/19
Провадження № 22-ц/4815/298/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Гнатущенко Ю.В.
Рішення ухвалене в м. Рівне Рівненської області
Дата ухвалення повного тексту рішення 19 грудня 2019 року 

Рівненський апеляційний суд:
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий : Боймиструк С.В., 
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.
секретар судового засідання:Шептицька С.С.,
за участю: адвокат Баранчук В.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про зняття арешту з нерухомого майна, 

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Рівненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" про:
- скасування обтяження та зняття арешту з нерухомого майна, накладеного на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної державною виконавчою службою Рівненського районного управління юстиції від 25.03.2010 р., запис про обтяження №9659506;
- виключення з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження, а саме запису за реєстраційним №9659506, внесеного реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 25.03.2010 державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції.
Позов мотивує тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16.02.2010 було стягнуто з нього на користь банку заборгованість в сумі 10939 доларів США 04 центи, що станом на 07.09.2009 р., за курсом НБУ становило 87457 грн. 62 коп. та сплачені при подачі позову до суду судовий збір в сумі 874 грн. 57 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної цивільної справи в сумі 120 грн., а всього 88452 грн. 19 коп.
На підставі даного рішення суду було видано виконавчий лист від 18.03.2010 №2-580/2010, а 25.07.2016 державним виконавцем РРВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №51736516.
У виконавчому провадженні №51736516 була повністю стягнена заборгованість, в результаті чого було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 04.04.2017. Також було постановлено припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.
Проте у грудні позивачу стало відомо, що все його майно, зокрема успадкований будинок з надвірними будівлями та всі земельні ділянки перебувають під арештом. Накладені арешти порушують законні права та інтереси позивача щодо розпорядження цим майном в зв`язку з чим змушений звернутись до суду із заявою про зняття арешту з майна боржника.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року у задоволенні вищевказаного позову відмовлено.
У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з ухваленим рішенням, вважає його незаконним та не обґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права.
Вказує, що в ході розгляду справи по суті, в результаті дослідження матеріалів було встановлено те, що не відомо з яких підстав та в межах якого саме виконавчого провадження виник наявний арешт його майна.
Зазначає, що оскільки на даний час у Рівненському РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області на виконанні будь-якого виконавчого документа не перебуває, а отже враховуючи те, що раніше відкрите виконавче провадження щодо нього закінчене відповідною постановою і всі борги погашено, то є всі правові підстави для звільнення його майна з-під арешту.
З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Інші учасники справи правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Представник ОСОБА_1 адвокат Баранчук В.М. в судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Від Рівненського РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області надійшло клопотання, що у зв`язку з неможливістю забезпечити явку представника в судове засідання, просять розгляд апеляційної скарги проводити без участі представника.
Представник АТ "Райффайзен Банк Аваль" в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоч завчасно банк був повідомлений про час та місце його проведення, тому колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за його відсутності.
За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів, що накладення арешту 25.03.2010 відповідачем відбувалося саме в межах виконання виконавчого листа №2-580 від 18.03.2010 р., про який він вказує як на підставу позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають дійсним обставинам справи та вимогам закону.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом установлено, що рішенням Рівненського районного суду від 16.02.2010 р. у справі №2-580/2010 за позовом ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Рівненської обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість по кредитному договору №014/53-05/59588 від 19.04.2007 в сумі 10939 доларів США 04 центи, що станом на 07.09.2009 за курсом НБУ становило 87457 грн. 92 коп. та сплачені при подачі позову до суду судовий збір в сумі 874 грн. 57 коп. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду даної цивільної справи в сумі 120 грн., а всього 88452 грн. 19 коп.
Судом першої інстанції оглянуто в судовому засіданні цивільну справу №2-580/2010 і встановлено, що представник ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» Ярмолюк І.А. 18.03.2010 отримав виконавчі листи за заявою №2745 від 01.03.2010.
Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта станом на 24.09.2019 міститься інформація про постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер : б/н , видана 25.03.2010, видавник: відділ ДВС Рівненського РУЮ; вид обтяження арешт нерухомого майна; обтяжувач Відділ державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції щодо Лясковця В.В. та внесено відомості про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 9659506, 25.03.2010. 
Однак, згідно інформації "ВП спецрозділ", вперше вказаний виконавчий лист пред`являвся до виконання 22.08.2011 та був повернутий стягувачу 12.06.2012 згідно п.2 ч.1 ст.47 ЗУ "Про виконавче провадження". В ході проведення виконавчих дій встановлено, що боржниця ОСОБА_2 померла (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 06.04.2012). Додатково встановлено, що майна, на яке можливо звернути стягнення у ОСОБА_1 не виявлено. У зв`язку з тим, що на даний час вказане виконавче провадження 28296754 знищено, подано до суду витяг ВП-спецрозділ станом на 24.09.2019.
Судом першої інстанції оглянуто матеріали виконавчого провадження №51736516, де вказаний виконавчий лист №2-580/2010 відносно боржника ОСОБА_1 , виданий 18.03.2010, повторно був пред`явлення до виконання і постановою державного виконавця РРВ ДВС ГТУЮ 25.07.2016 відкрито провадження та накладено арешт 21.12.2016, який згідно п.2 постанови старшого державного виконавця РРВ ДВС ГТУЮ про закінчення виконавчого провадження від 04.04.2017 у зв`язку зі сплатою суми заборгованості припинив чинність, що підтверджується інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження №28511 від 24.09.2019. 
Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а відповідно до ч.1ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що у відповідача на даний час на виконанні будь-якого виконавчого документа, зокрема виконавчого листа №2-580/2010, виданого 18.03.2010, не перебуває. Вказаний виконавчий лист відсутній і в матеріалах цивільної справи №2-580/2010. 
Згідно листа № 38259 від 26.12.2018, наданого начальником Рівненського РВ ДВС у Рівненській області Іщук Н., з відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не можливо ідентифікувати, хто та за яких обставин виносив постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а паперові матеріали знищені за закінченням терміну зберігання, не вбачається можливим зняти арешт, що належить ОСОБА_1 , накладений 25.03.2010 13:12:39 за №9659506 реєстратором: Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ, накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, б/н, 25.03.2010, відділ ДВС Рівненського РУЮ.
Водночас, у зв`язку з тим, що на належне позивачу майно накладено арешт на підставі вищевказаної постанови державного виконавця, він не має можливості розпоряджатися цим майном.
Згідно зі ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Відповідно до положень ч.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», у випадках неможливості скасування арешту органами ДВС, арешт може бути знято за рішенням суду.
В п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником майна.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Орган, який виніс постанову про накладення арешту, позбавлений можливості скасувати накладений арешт, оскільки відсутні ідентифікуючі ознаки виконавчого документа, а оспорюваний арешт №9659506 на все майно був накладений 25.03.2010р. в період після набрання рішенням законної сили, видачі виконавчих листів 18.03.2010 р. на обох боржників та до першого пред`явлення виконавчих листів до виконання 22.08.2011, що підтверджується матеріалами інформаційних довідок з виконавчого провадження станом на 24.09.2019 р., тобто не в межах відкритих виконавчих проваджень №28296754, №51736516 з виконання виконавчого листа №2-580/2010.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом, посилався на те, що його майно незаконно перебуває під арештом, оскільки на виконанні у державній виконавчій службі відсутні виконавчі документи.
За виконавчим провадженням, що було відкрито відносно ОСОБА_1 , старшим державним виконавцем Рівненського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Рівненській області Ященком В.О. 04.04.2017 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження за виконавчим листом №2-580/2010 та п.2 вказаної постанови припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання, який був накладений відповідачем 21.12.2016, про що зазначено в інформаційній довідці з автоматизованої системи виконавчого провадження від 24.09.2019 р.
З урахуванням наведеного, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що оскільки на даний час у Рівненському РВ ДВС ГТУЮ у Рівненській області на виконанні будь-якого виконавчого документа не перебуває, а отже враховуючи те, що раніше відкрите виконавче провадження щодо нього закінчене відповідною постановою і всі борги погашено, то є всі правові підстави для звільнення його майна з-під арешту.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відсутні підстави для задоволення позову та зняття арешту з майна боржника з підстав заявлених у позовній заяві, оскільки як позивачем так і відповідачем не заперечується що арешт, накладений у межах вдруге відкритого виконавчого провадження за виконавчим листом №2-580/2010, знятий постановою виконавчої служби, відповідно вимог Закону після закінчення ВП №51736516.
Доводи апеляційної скарги, що в ході розгляду справи по суті, в результаті дослідження матеріалів було встановлено те, що не відомо з яких підстав та в межах якого саме виконавчого провадження виник наявний арешт його майна, не заслуговують увагу, виходячи з наступного.
Відповідно до абз. 2 п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зокрема, у матеріалах справи залежно від предмета та підстави позову мають бути належним чином завірені копії акта опису та арешту… інші документи, що видаються на це майно.
Постанова про накладення арешту на майно позивача та акт його опису в матеріалах справи відсутні. Вимог до реєстратора : Рівненська філія державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ (чи до правонаступників), який безпосередньо вносив в держреєстр відомості про обтяження на майно не пред`являлись, не залучався також в якості третьої особи і доказів, які мають безпосереднє значення, про особу та підстави внесення оспорюваної інформації, у нього не витребовувались.
Отже, позивачем не доведено на підставі належних та допустимих доказів, що накладення арешту 25.03.2010 відповідачем відбувалося саме в межах виконання виконавчого листа №2-580 від 18.03.2010 р., про який він вказує як на підставу позову.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди із ухваленим у справі судовим рішенням.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 10 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                 С.В. Боймиструк

Судді:                                                                                             С.О. Гордійчук
С.С. Шимків