КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 

Справа № 754/5026/16-ц                                                                                                             Головуючий у І інстанції Клочко І.В.
Провадження № 22-ц/824/2235/2020                                                                              Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
11 березня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача - Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Ігнатченко Н.В.,
за участі секретаря Тимошевської С.І.,
 
розглянувшиу відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
 
у квітні 2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив стягнути солідарно з останніх на користь банка заборгованість у розмірі 40 549, 55 доларів США, що еквівалентно 1 005 223, 34 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 4 978, 34 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 186, 79 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 856, 07 доларів США та пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 26 528, 35 доларів США посилаючись на невиконання відповідачами умов кредитного договору.
В обґрунтування позову зазначав, що 20 грудня2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір                         № К2А3АУ00002305, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі               8 000 доларів США строком до 20 грудня 2011 року зі сплатою за користування кредитом 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Того ж дня у забезпечення цього договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки               № К2А3АУ00002305/1 та № К2А3АУ00002305/2 відповідно.
Пунктами 12 вказаних договорів поруки передбачено, що порука за цими договорами припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Відповідно до наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованість за кредитним договором № К2А3АУ00002305 від 20 грудня 2006 року станом на 25 січня 2016 року складає 40 549,55 доларів США, з яких 4 978,34 доларів США - заборгованість за кредитом, 8 186,79 доларів США -заборгованість за відсотками за користування кредитом, 856,07 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 26 528,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, що еквівалентно 1 005 223 грн. 34 коп.
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2017 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що звертаючись до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором з боржника, ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустивстрок позовної давності щодо такої вимоги, і як наслідок, підстави для стягнення кредитної заборгованості з поручителів також відсутні, оскільки порука є похідною від основного зобов`язання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ КБ «Приватбанк» в особі свого представника Сокуренка Є.С. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення по справі, порушення норм процесуального та матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції невірно визначено початок перебігу строку позовної давності. Так, вважає, що перебіг позовної давності переривався з моменту передання боржником ОСОБА_1 заставного автомобіля банку для реалізації з метою погашення заборгованості по кредиту. 18.05.2013 року автомобіль був реалізований, однак отриманих коштів в сумі 2251,97 доларів США виявилось недостатньо для погашення заборгованості в повному обсязі. Таким чином, у позивача, на підставі положень статті 591 ЦК України виникло право щодо стягнення залишку боргу по кредиту. Вважає, що позивач дізнався про порушення свого права лише після продажу предмету застави, оскільки реалізація предмета застави в повному обсязі не покрила заборгованість по кредиту. З огляду на вказане, банк звернувся з даним позовом в межах строку позовної давності - 12.04.2016 року. Крім того, судом першої інстанції не надано належної оцінки умовам договорів поруки, відповідно до яких порука припиняється після закінчення 5 (п`яти) років  з дня настання терміну кредиту за кредитним договором. 
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року задоволено частково касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано та направлено на новий апеляційний розгляд. При цьому, суд касаційної інстанції мотивував своє рішення тим, що апеляційний суд не перевірив доводів банку щодо строку дії поруки, передбаченого пунктом 12 договорів поруки, укладених із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині визнання припиненою поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і як наслідок - висновку про відмову в задоволенні пред`явленого до них позову про стягнення кредитної заборгованості.  
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.07.2017 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 жовтня 2017 року в частині вирішення позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без змін.
За результатами нового апеляційного розгляду, заслухавши пояснення представників відповідачів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до висновку про її часткове задоволення, з огляду на таке.
З матеріалів справи вбачається, що 20 грудня2006 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір                           № К2А3АУ00002305, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000 доларів США строком до 20 грудня 2011 року зі сплатою за користування кредитом 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Того ж дня у забезпечення цього договору між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 були укладені окремі договори поруки                № К2А3АУ00002305/1 та № К2А3АУ00002305/2 відповідно.
Пунктами 12 вказаних договорів поруки передбачено, що порука за цими договорами припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Відповідно до наданого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунку заборгованість за кредитним договором № К2А3АУ00002305 від 20 грудня 2006 року станом на 25 січня 2016 року складає 40 549,55 доларів США, з яких 4 978,34 доларів США - заборгованість за кредитом, 8 186,79 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 856,07 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом та 26 528,35 доларів США - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань, що еквівалентно 1 005 223 грн 34 коп.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
За змістом частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
При цьому за загальним правилом порука припиняється саме після закінчення строку, встановленого в договорі поруки, і лише у разі, якщо такий строк не визначено в договорі, то застосовується шестимісячний строк для припинення поруки.
У даній справі сторонами встановлено срок дії договору поруки, а саме визначено, що порука припиняється після закінчення п`яти років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.
Таким чином, зобов`язання поручителів не є припиненим, а позивачем не пропущено строк позовної давності для звернення до суду із вимогами до поручителів.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє, як необґрунтовані, доводи відповідачів щодо припинення договору поруки у зв`язку зі збільшенням банком відсоткової ставки по кредитному договору в односторонньому порядку, про що не було повідомлено поручителів, відповідних змін до договорів поруки внесено не було.
Так, відповідно до пункту 2.3.1 Кредитного договору, банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при зміні: кон`юнктури ринку грошових ресурсів в Україні, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% у порівнянні з курсом долара США до гривні , встановленого НБУ на момент укладення даного договору, зміні облікової ставки НБУ , зміні розміру відрахувань у страховий (резервний фонд) або зміні середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ).
Зі змісту договорів поруки № К2А3АУ00002305/1 та № К2А3АУ00002305/2 вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором  за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи суму сплати кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків (пункт 2 Договору).
Згідно з пунктом 3 Договору поруки, поручитель з умовами кредитного договору ознайомлений.
З огляду на вказане, підписанням договорів поруки, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погодились також з умовами Кредитного договору, які передбачають право банку на збільшення процентної ставки в односторонньому порядку, тому відсутні підстави вважати поруку припиненою.
Таким чином, відмовляючи в задоволенні позовних вимог до поручителів, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, дійшов до помилкового висновку про пропуск позивачем строку позовної давності в частині пред`явлених вимог до поручителів, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення по суті заявлених вимог.
Перевіряючи обґрунтованість вимог позивача в частині розміру та складу заборгованості, яка підлягає до стягнення з поручителів, апеляційний суд приходить до висновку про їх часткове задоволення, з огляду на таке.
Так, згідно з розрахунком заборгованості станом на 25.01.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 40 549, 55 доларів СІІІА, з яких: заборгованість за кредитом - 4 978, 34 доларів СІІІА, заборгованість по процентам за користування кредитом - 8 186, 79 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 856, 07- доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 26 528, 35 доларів США.
Відповідно до положень абзацу 2 частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. 
Оскільки умовами Кредитного договору не передбачено обов`язку позичальника щодо погашення такої складової кредиту, як «комісія за користування кредитом», апеляційний суд вважає безпідставними вимоги банку щодо стягнення заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 856,07 доларів США. 
Крім того, враховуючи, що розмір пені, нарахований банком за несвоєчасність виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором в сумі 26528,35 доларів США, значно перевищує розмір заборгованості по кредиту (13165,13 доларів США), колегія суддів, керуючись положеннями частини 3 статті 551 ЦК України приходить до висновку про її зменшення.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Згідно з правовим висновком Верховного суду України у справі №6-1120цс15 від 04 листопада 2015 року відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
         Відповідно до положень пункту 4.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 Договору, Банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити Банку пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення.
         З урахування зазначених умов договору та керуючись положеннями ч. 3 статті 551 ЦК України, колегія суддів вважає за можливе зменшити суму пені за несвоєчасне виконання зобов`язань по кредитному договору, виходячи з наступного розрахунку: 365 грн. за кожен рік заборгованості до дня звернення до суду із даним позовом - 365*8=2920 гривень.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Задовольняючи частково апеляційну скаргу, колегія суддів також вирішує питання про стягнення з відповідачів  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесених позивачем судових витрат на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі, пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: по 5066,44 грн. з кожного відповідача, що разом становить 10312,88 грн.- як 32% від ціни позову.
На підставі викладеного та керуючись статтями 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № К2А3АЕ00002305 від 20.12.2006 року в розмірі 4978 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят вісім) доларів США 34 центи заборгованості по кредиту, 8186 (вісім тисяч сто вісімдесят шість) доларів США 79 центів - заборгованості по процентам за користування кредитом, а також пеню в розмірі 2920 (дві тисячі дев`ятсот двадцять) гривень. В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» по 5066 (п`ять тисяч шістдесят шість) гривень 44 коп. судового збору з кожного. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 березня 2020 року.

 
Суддя-доповідач                                                                  Таргоній Д.О.                                                                                                                                         Судді:                                                                           Ігнатченко Н.В.
 
                                                                                     Писана Т.О.