ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2020 року                                                                                      Справа № 902/1009/19 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Демидюк О.О. ,  суддя Савченко Г.І. 

без виклику сторін у справі  

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", м.Маріуполь Донецької області 
на рішення Господарського суду Вінницької області, ухваленого 03.04.20р. суддею Нешик О.С.  у м.Вінниці,  повний текст складено  14.04.20р.
у справі № 902/1009/19 
за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця", м.Дніпро
до   Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес", м.Жмеринка Вінницької області 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", м.Маріуполь Донецької області
про стягнення 55200,00грн. штрафу згідно ст.118 Статуту залізниць України

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес", а участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", про стягнення 55200,00грн. штрафу згідно ст.118 Статуту залізниць України - задоволено повністю.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" штраф у розмірі 55200,00грн., 1921,00грн. - відшкодування судового збору.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржене рішення скасувати та ухвали нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши штраф до однократного розміру 11040,00грн..
Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник зазначає, зокрема, наступне:
- вважає, що рішення місцевого господарського суду ухвалене з порушенням норм чинного законодавства;
- покликається на те, що позивач не надав суду доказів настання наслідків та спричинення будь-яких збитків внаслідок невірно зазначений код вантажоодержувача у накладній №33448226. Отже, таке порушення не завдало збитків позивачу та іншим учасникам господарських відносин. Таким чином, саме судом повинно було бути встановлено ці обставини, які не потребують доведення їх відповідачем, у тому числі, і про наявність обставин у зв`язку із запровадженим карантином на території України які відомі суду та які можуть бути підставою для зменшення розміру штрафних санкцій;
- вказує на те, що відповідно до чинного законодавства штраф, встановлений ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України, є мірою цивільно-правової відповідальності, передбаченої за порушення зобов`язань за договором перевезення вантажів (цивільно-правові відносини). Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи співвідношення пред`явлених до стягнення санкцій з отриманими негативними наслідками від порушення зобов`язання, а саме, відсутність цих негативних наслідків від неправильного зазначення коду отримувача в накладній, неспіврозмірність нарахованого штрафу заподіяним правопорушенням в частині оформлення перевізних документів щодо неправильного зазначення коду отримувача, а також те, що позивачем не зазначено наявність збитків іншим учасникам господарських відносин, судом першої інстанції необґрунтовано не було прийнято до уваги дані обставини та, з урахуванням інтересів відповідача. Третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, не зменшено розмір належних до сплати штрафних санкцій з п`ятикратного до однократного розміру;
- зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги об`єктивну нерівність суб`єктів спірних правовідносин, зважаючи на приналежність позивача до державного сектору економіки та його монопольне становище в сфері залізничних перевезень, що має враховуватися при справедливому застосуванні положень Статуту залізниць в контексті визначення належного балансу наявного регулювання питання нарахування штрафів, у тому числі за невірно зазначений код вантажоодержувача. Позивачем було своєчасно отримано встановлену провізну плату на загальну суму 11040,00грн.. Отримання позивачем ще додатково штрафу у розмірі 55200,00грн., при відсутності збитків лише підтверджує необ`єктивність суду при прийнятті рішення по даній справі;
- обґрунтовує те, що cудом першої інстанції безпідставно не застосовано норми ч.3 ст.551 ЦК України, згідно з положенням якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а також не враховані приписи ч.1 ст.233 ГК України, за якими судом повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Ухвалою Північно - західного апеляційного господарського суду від 05.05.2020р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19, ухвалено розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" на рішення Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження та запропоновано позивачу та відповідачу подати до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в порядку ст.263 ГПК України протягом 10 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
25.05.2020р. на поштову адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 скасувати та ухвали нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, зменшивши штраф до однократного розміру 11040,00грн.. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував ті обставини, що під час розгляду зазначеної справи представником ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" було доведено, а представником Регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Українська залізниця" не заперечувалося, що факт неправильного зазначеного відправником коду одержувача вагонів мав місце зі сторони третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ТОВ "Марторгсервіс", тобто вини ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" не має. Також, при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував п.6.4 роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008р. "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" у застосуванні статей 118 та 122 Статуту, згідно до якого відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, однак, під час розгляду справи судом було з`ясовано, що позивачем по справі не було завдано будь-яких збитків, тому суд порушив принцип розумності та справедливості при прийнятті рішення. Крім того, Господарський суд Вінницької області не взяв до уваги положення ст.233 ГК України яка встановлює, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, однак, судом під час розгляду справи не було досліджено ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Позивач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 ГПК України та не надав суду відзиву на апеляційну скаргу, що згідно ч.3 ст. 263 ГПК не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Згідно із ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та свідчать матеріали справи, у травні 2019 року зі станції Жмеринка Південно-Західної залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" згідно з накладною №33448226 здійснено відправлення вантажу - вагони залізничні порожні, що перевозяться на своїх осях; які надсилались в ремонт чи з ремонту. Порожні, власні мінераловози, слідують з ремонту, власність ТОВ "Марторгсервіс". Провізну плату встановлено на загальну суму 11040,00грн. (а.с.9).
Згідно вказаної накладної в графі 4 "Одержувач" відправником вказано ТОВ "Марторгсервіс" (вул.Волгоградська, 24, м.Маріуполь, Донецька обл., 87502, код ЄДРПОУ 33950285) та в графі 5 зазначено код одержувача - 1650.
27.05.2019р. по прибутті вагонів на станцію призначення Запоріжжя-Камя`нське Придніпровської залізниці виявлено невірне зазначення в перевізному документі коду, адреси та найменування вантажоотримувача ТОВ "Марторгсервіс", код 1650, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Волгоградська, 24, у зв`язку з чим вагони було затримано до отримання правильних реквізитів.
Вказану обставину зафіксовано відповідним Актом загальної форми №1228 від 27.05.2019р. (а.с.10).
27.05.2019р. станцією призначення Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської залізниці на станцію відправлення Жмеринка Південно-Західної залізниці направлено телеграму №81, якою повідомлено про відсутність вказаного в перевізному документі одержувача та зазначено про необхідність уточнення його найменування, коду та адреси (а.с.11).
30.05.2019р. зі станції відправлення Жмеринка Південно-Західної залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Кам`янське надійшла телеграма №НР993, в якій повідомлено, що вірним вважати отримувача АТ "Дніпроазот", код 8214 (а.с.11).
За вказаних обставин, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" про стягнення 55200,00грн. штрафу, нарахованого за невірно зазначений код вантажоодержувача у накладній №33448226.
Обґрунтовуючи позовну заяву, Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Придніпровська залізниця" акціонерного товариства "Українська залізниця" посилається на те, що внаслідок неправильного зазначення вантажовідправником (ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес") в перевізному документі коду вантажоодержувача, позивачем на підставі ст.118 Статуту залізниць України нарахована відповідачу штраф у п`ятикратному розмірі від провізної плати в сумі 55200,00грн., який заявлено до стягнення.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.12.2019р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі №902/1009/19, вирішено її розгляд здійснити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.
19.12.2019р. на адресу Господарського суду Вінницької області від відповідача надійшов відзив №040/2019 від 17.12.2019р. на позовну заяву, в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Мотивуючи свою процесуальну позицію відповідач зазначає, що ним на виконання умов укладеного з ТОВ "Мартогсервіс" договору №2019/12 було здійснено капітальний ремонт вантажних залізничних вагонів у тому числі за №58781428 та №59581546. Після проведення вказаного ремонту відповідачем були направлені вагони за вказаними ТОВ "Мартогсервіс" у листі №1705/2019-1 від 17.05.2019р. реквізитами.
Також, відповідач просить суд врахувати п.6.4 роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/225 від 29.09.2008р. "Про внесення змін та доповнень до роз`яснення президії Вищого господарського суду України №04-5/601 від 29.05.2002р. "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", яким визначено, що відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 14.01.2020р. залучено до участі у справі №902/1009/19 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", продовжено строк проведення підготовчого судового засідання у справі №902/1009/19 на тридцять днів та відкладено підготовче судове засідання у справі №902/1009/19, тощо.
15.01.2020р. до Господарського суду Вінницької області позивачем подано відповідь на відзив (вх.№02.1-34/345/20), в якому останній вказує, що ТОВ "Марторгсервіс"  не є ані відправником, ані портом, в зв`язку з чим даній юридичній особі неможливо нарахувати штраф згідно ст.ст.118, 122 Статуту залізниць України. 
Також, позивач вказує, що законодавець пов`язує нарахування даного штрафу виключно з особою, яка внесла відомості у накладну, а не з особою, якою їх було надано. При цьому у накладній №33448226 правильність внесених відомостей підтвердив своїм підписом представник ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" Козачок І. М ..
Крім того, щодо можливості зменшення розміру штрафу представник позивача вказує, що в даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №457 від 06.04.1998р., якими чітко визначено розмір штрафу. Тому підстав, на думку представника позивача, для його зменшення немає. Окрім того, останній зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постановах Вищого господарського суду України №910/13414/15, №905/3461/15 та постановах Верховного Суду №906/434/17, №914/2339/17.
24.02.2020р. до Господарського суду Вінницької області від третьої особи надійшли пояснення щодо позову з наступним твердженням: "в залізничній накладній №33448226 зроблено запис "Согл.тел.№993 от 30/5". У телеграмі: НР993 від 30/5 зазначено: "Із Жмеринки ПЗЗ НР 933 від 30/05 Запоріжжя - Каменське ДС ПРИДН" та вказано: "Наша відправка ВАМ 33448226, 33482233 вірно вважати одержувач АО "Днепразот" 8214 ЄДРПОУ 05761620".  Отже, саме на підставі телеграми позивача НР993 від 30.05.2019р. було зроблено виправлення." Також, третя особа зазначає, що розмір заявленого до стягнення штрафу (55200,00грн.) значно перевищує (в 5 разів) розмір вартості послуг з перевезення вантажу (11040,00грн.), тобто є неспівмірним із вказаною сумою. Окрім того, на переконання третьої особи, позивачем не понесено значних збитків чи додаткових витрат внаслідок невірного зазначення коду вантажаоотримувача, оскільки вантажем були порожні вагони, а недоліки в реквізитах отримувача було усунення в стислі терміни. Таким чином, з огляду на викладене третя особа просить зменшити розмір штрафу до однократної провізної плати за всю відстань перевезень, розмір якої становить 11040,00грн.. У позові в іншій частині відмовити. 
02.03.2020р. до Господарського суду Вінницької області від позивача надійшла відповідь на пояснення третьої особи та заяву відповідача про зменшення штрафу. Зокрема, відносно телеграми ст.Жмеринка №НР 993 від 30.05.2019р. зазначає наступне: "дана телеграма направлялась на підставі відомостей, наданих ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес". Так відповідач із посиланням на лист ТОВ "Марторгсервіс" від 25.05.2019р. №2505/2019-1, просив станцію Жмеринка, замість невірного коду одержувача 1650 рахувати вірним код одержувача  8214". Таким чином, позивач вказує, що виправлення коду одержувача у накладній здійснювалось на підставі телеграми станції відправлення Жмеринка №НР993 від 30.05.2019р., яка в свою чергу направлялась на підставі наданих відповідачем відомостей (лист ТОВ "Марторгсервіс" від 25.05.2019р. №2505/2019-1). 
05.03.2020р. до Господарського суду Вінницької області від відповідача надійшло клопотання №006/2020 про зменшення розміру штрафних санкцій до однократної провізної плати на всю відстань перевезень у сумі 11040,00грн..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 05.03.2020р. постановлено закрити підготовче провадження та призначення справи до судового розгляду справи по суті на 16.03.2020р..
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 16.03.2020р. відкладено судове засідання до 03.04.2020р..
Як вже зазначалося, рішенням Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 позов задоволено повністю.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
В силу ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Здійснюючи правосуддя, суд забезпечує захист гарантованих Конституцією України та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Гарантуючи судовий захист з боку держави, Конституція України, водночас, визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань і це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.5 ст.55 Конституції України).
Конституція України визначає Україну як правову державу, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Одним з основних фундаментальних елементів цього принципу є юридична визначеність (legal certainty). Юридичні норми мають бути чіткими, ясними і недвозначними, оскільки інше не може забезпечити їх однакове застосування.
За змістом п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.  
Отже, висловлювання "судом, встановленим законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних  категорій судів.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини" від 12.07.2001р. зазначено, що право на доступ до суду, гарантоване п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави. Суд повинен переконатися, що застосовані обмеження не звужують чи не зменшують залишені особі можливості доступу до суду в такий спосіб або до такої міри, що це вже спотворює саму суть цього права.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").
У відповідності до ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Іноземці, особи без громадянства та іноземні юридичні особи мають право на судовий захист в Україні нарівні з громадянами і юридичними особами України. Судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України. кожному гарантується захист його прав, свобод та законних інтересів незалежним і безстороннім судом, утвореним відповідно до закону. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи у визначеному процесуальним законом порядку в суді будь-якої інстанції.
Таким чином, конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст.13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.
Відповідно до п.2 ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
У відповідності до п.1 ст.12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Як встановлено ст.67 Господарського кодексу України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.
У статтях 3 6, 203, 626, 627 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору, та сформульовано загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Згідно ст.174 ГК України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов`язання, наведені в ст.179 ГК України, згідно з якою майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. Кабінет Міністрів України, уповноважені ним або законом органи виконавчої влади можуть рекомендувати суб`єктам господарювання орієнтовні умови господарських договорів (примірні договори), а у визначених законом випадках - затверджувати типові договори. Укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Зміст договору, що укладається на підставі державного замовлення, повинен відповідати цьому замовленню. Суб`єкти господарювання, які забезпечують споживачів, зазначених у частині першій цієї статті, електроенергією, зв`язком, послугами залізничного та інших видів транспорту, а у випадках, передбачених законом, також інші суб`єкти зобов`язані укладати договори з усіма споживачами їхньої продукції (послуг). Законодавством можуть бути передбачені обов`язкові умови таких договорів. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Відповідно до ч.2 ст.180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина 1 ст.628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
В силу ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно ст.306 ГК України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції залізницями, автомобільними дорогами, водними та повітряними шляхами, а також транспортування продукції трубопроводами (частина перша); суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі (частина друга); загальні умови перевезення вантажів, а також особливі умови перевезення окремих видів вантажів визначаються цим Кодексом і виданими відповідно до нього транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами (частина п`ята).
У відповідності до положень ч.5 ст.307 ГК України, які кореспондуються з положеннями частини другої ст.908 та ст.920 Цивільного кодексу України, умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб`єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов`язань.
За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.ч.1, 3 ст.909 ЦК України).
Відповідно до ст.920 ЦК України у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2019 року зі станції Жмеринка Південно-Західної залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" згідно з накладною №33448226 здійснено відправлення вантажу - вагони залізничні порожні, що перевозяться на своїх осях; які надсилались в ремонт чи з ремонту. Порожні, власні мінераловози, слідують з ремонту, власність ТОВ "Марторгсервіс". Провізну плату встановлено на загальну суму 11040,00грн.
Згідно вказаної накладної в графі 4 "Одержувач" відправником вказано ТОВ "Марторгсервіс" (вул.Волгоградська, 24, м.Маріуполь, Донецька обл., 87502, код ЄДРПОУ 33950285) та в графі 5 зазначено код одержувача - 1650.
27.05.2019р. по прибутті вагонів на станцію призначення Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської залізниці виявлено невірне зазначення в перевізному документі коду, адреси та найменування вантажоотримувача ТОВ "Марторгсервіс", код 1650, Донецька обл., м.Маріуполь, вул.Волгоградська, 24, у зв`язку з чим вагони було затримано до отримання правильних реквізитів.
Вказану обставину зафіксовано відповідним Актом загальної форми №1228 від 27.05.2019р.. 
27.05.2019р. станцією призначення Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської залізниці на станцію відправлення Жмеринка Південно-Західної залізниці направлено телеграму №81, якою повідомлено про відсутність вказаного в перевізному документі одержувача та зазначено про необхідність уточнення його найменування, коду та адреси.
30.05.2019р. зі станції відправлення Жмеринка Південно-Західної залізниці на станцію призначення Запоріжжя-Кам`янське надійшла телеграма №НР993, в якій повідомлено, що вірним вважати отримувача АТ "Дніпроазот", код 8214.
На підставі вказаних обставин та відповідно до ст.122 Статуту залізниць України позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 55200,00грн. за факт допущення вантажовідправником порушення, у вигляді невірного зазначення у накладній коду одержувача. 
Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема Законом України "Про залізничний транспорт", Статутом залізниць України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457 (далі - Статут), Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.
За змістом статей 2, 8 Закону України "Про залізничний транспорт" умови та порядок організації перевезень за участю залізниць, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України, Правилами перевезень вантажів залізничним транспортом України та іншими актами законодавства України.
У відповідності до п.5 Статуту залізниць України на підставі даного Статуту Мінтранс затверджує: а) Правила перевезення вантажів (Правила); б) Технічні умови навантаження і кріплення вантажів; в) Правила перевезення пасажирів,  багажу,  вантажобагажу  та пошти  залізничним  транспортом України (далі - Правила перевезень пасажирів); г) інші нормативні документи. Нормативні документи,   що   визначають   порядок   і   умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху,  охорони праці,  громадського порядку,  перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями,  пожежної безпеки, санітарні  норми  та  правила  на   залізничному   транспорті,  є обов`язковими  для  всіх  юридичних  і  фізичних осіб на території України.
Статтею 6 Статуту залізниць України встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.23 Статуту залізниць України відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів). Станція призначення видає накладну одержувачу разом з вантажем. Форма накладної і порядок її заповнення, а також форма квитанції затверджуються Мінтрансом.
Оформлення накладної має здійснюватися у відповідності до Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №644 від 21.11.2000р. та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000р. за №863/5084.
Пунктом 1.1 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. за  №644 (Правила) передбачено, що на кожне відправлення вантажу, порожніх власних, орендованих вагонів та контейнерів відправник надає станції відправлення перевізний документ (накладну) за формою, наведеною у додатку 1 до цих Правил. Накладна згідно з цими правилами може оформлятися і надаватися в електронному вигляді (із накладенням електронного цифрового підпису (ЕЦП). Електронний перевізний документ та його паперова версія мають однакову юридичну силу.
Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Накладна одночасно є договором застави вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення, де видається одержувачу разом з вантажем (ч.1 п.1.2 Правил).
Пунктом 1.3 Правил встановлено, що усі відомості, передбачені формою бланка перевізного документа, повинні бути внесені відправником у відповідні графи. Виправлення не допускаються; у разі необхідності зміни відомостей, унесених до перевізного документа, відправник зобов`язаний заповнити новий перевізний документ. Зміни, які вносяться до перевізного документа залізницею, засвідчуються посадовою особою залізниці із зазначенням дати та найменування станції, на якій внесено зміни.
Згідно п.2.1 Правил відправник заповнює відповідні графи накладної згідно з додатком 3 до цих Правил згідно із яким графа 4 "Одержувач" відправником заповнюється у порядку, передбаченому для графи "Відправник". У графі 1 "Відправник" вказуються наступні відомості: найменування (прізвище, ім`я та по батькові), код за Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), або реєстраційний номер облікової картки платника податків, або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відмітку у паспорті), поштова адреса (назва міста або населеного пункту, району, вулиці та номер будинку, замість повної адреси може бути вказано номер абонентської поштової скриньки). За можливості вказуються номер телефону, факсу, адреса електронної пошти. 
Відповідно до п.2.3 Правил у графі 55 "Правильність внесених відомостей підтверджую" представник відправника вказує свою посаду, розписується, засвідчуючи правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. Представник відправника повинен мати довіреність на оформлення перевезення.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також  періодично  перевіряти  кількість  та  масу  вантажу,  що зазначаються у накладній.
Отже, саме на вантажовідправника покладається обов`язок заповнення залізничної накладної на перевезення вантажу. 
Таким чином, відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, вказаних у накладних, несе саме вантажовідправник.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи накладної №33448226: правильність внесених до неї відомостей, в тому числі відомостей щодо одержувача вантажу, підтверджено представником відправника (ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес") - Головним інженером Козачок І.М. (ЕЦП 27.05.2019 об 15:34).
Поряд з тим, як зазначалось раніше, по прибутті вагону на станцію призначення Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської залізниці виявлено невірне зазначення відомостей про вантажоотримувача, про що складено акт загальної форми №1228 від 27.05.2019р..
Відповідно до ч.1 ст.129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.
Пунктом 5.5 Правил оформлення перевізних документів встановлено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.
Згідно п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України №334 від 28.05.2002р., акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу,  багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в  очікуванні  подачі під  вивантаження  (перевантаження)  з  причин,  що  залежать  від одержувача,   власника   залізничної   під`їзної   колії,   порту, підприємства; неочищення вагонів  від  залишків  вантажу  та  сміття після вивантаження засобами одержувача; неочищення зовнішньої   поверхні   цистерн    та    бункерних напіввагонів після наливу і зливу; подачі залізницею   неочищених   вагонів   під   завантаження засобами відправника, порту, пристані; відсутності пломб,  запірно-пломбувальних пристроїв  (далі  - ЗПП)  на  вагоні  (контейнері),  якщо  в  перевізних  документах є відмітка про пломби (ЗПП), пошкодження пломб (ЗПП) або заміни їх, а також виявлення в процесі перевезення або на станції призначення пломб (ЗПП) на вагонах (контейнерах) з нечіткими відбитками; пошкодження або втрата наданих залізницею перевізних пристосувань; відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання  плану  перевезень  вантажів,  накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); самовільного зайняття залізницею вагонів і контейнерів, що належать  підприємствам, організаціям, установам або орендовані ними; затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів,  необхідних  для  виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках  для засвідчення обставин,  які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо  при  цьому  не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під  час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.
Як встановлено судом, Акт загальної форми №1228 від 27.05.2019р. складений у відповідності до вимог визначених Правилами складання актів, а тому відповідно до положень ст.ст.76-78 Господарського процесуального кодексу України вважається належним, допустимим та достатнім доказом на підтвердження обставини неправильного зазначення відправником вантажу (ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес") коду одержувача вантажу.
За приписами ст.122 Статуту залізниць України, за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.
В силу ст.118 Статуту залізниць України, за пред`явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Як вбачається з матеріалів справи, у накладній №33448226 зазначено, що провізна плата за вагони зі станції Жмеринка Південно-Західної залізниці та станцію Запоріжжя-Кам`янське Придніпровської  залізниці становить 11040,00грн.. Отже, штраф (п`ятикратний розмір провізної плати) становить 55200,00грн (11040,00 х 5).
З огляду на викладене, враховуючи, що факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведено й підтверджено матеріалами справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у зв`язку неправильним зазначенням в накладній коду вантажоотримувача. 
Водночас, у поданому до суду першої інстанції відзиві на позовну заяву та клопотанні №006/2020 від 05.03.2020 відповідач, окрім іншого, просив суд зменшити розмір заявленого до стягнення штрафу до однократної провізної плати на всю відстань перевезення у сумі 11040,00грн.. Зазначене клопотання ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" про зменшення розміру штрафу мотивовано тим, що помилка у реквізитах одержувача виникла не з вини відповідача, а позивачу по справі не було завдано будь-яких збитків. 
Розглянувши клопотання відповідача, з урахуванням встановлених обставин справи, судом зазначено наступне.
Так, відповідно до ч.1 ст.96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.
Тоді як, із змісту положень ст.909 ЦК України між позивачем та ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес" виникли цивільні права та обов`язки на підставі укладеного договору перевезення вантажу, укладеного у спрощений спосіб.  
Відповідно до змісту ст.3 Закону України "Про залізничний транспорт" законодавство про залізничний транспорт загального користування складається в тому числі  із Статуту залізниць України, який затверджується Кабінетом Міністрів України.
З викладеного слідує, що положення Статуту залізниць України розповсюджує свою дію на учасників правовідносин, які виникли, зокрема на підставі договору перевезення вантажу. 
Таким чином, ТОВ "Мартогргсервіс", який не був учасником правовідносин, які виникли між сторонами, не може відповідати за виконання зобов`язань покладених на останніх відповідними нормативними актами.
За приписами ч.1 ст.216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Статтею 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
Згідно з ч.1 ст.231 ГК України, законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається. 
Як вже зазначалось, приписами Статуту залізниць України прямо передбачено, що вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. 
Як встановлено судом та матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було порушено Правила оформлення залізничної накладної №33448226, а саме неправильно зазначено вантажовідправником (ТОВ "Жмеринський вагоноремонтний завод "Експрес") в перевізному документі найменування та коду вантажоодержувача, правильність внесення відомостей щодо якого є обов`язком вантажовідправника, передбаченим додатком 3 до Правил оформлення перевізних документів. Факт вказаного порушення підтверджується Актом загальної форми №1228 від 27.05.2019р..
Будь-яких обставин які б свідчили про дотримання відповідачем Правил оформлення перевізних документів при заповненні залізничної накладної №33448226 судом встановлено не було, а відповідачем відповідно до вимог ст.ст.74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України належними та допустимими доказами не було доведено тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Крім того, доводи скаржника та відповідача про те, що  помилка у реквізитах одержувача виникла не з вини відповідача, а позивачу не завдано будь-яких збитків не приймаються судом, оскільки недотримання вимог, визначених Статутом залізниць України, який є спеціальним нормативним актом, що визначає обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом, покладає на порушника відповідальність, яка в даному випадку передбачена пунктами 118, 122 Статуту залізниць України. При цьому, зазначений штраф, відповідно до пунктів 118, 122 Статуту залізниць України, стягується з вантажовідправника незалежно від наявності збитків та наслідків, можливості його зменшення Статутом не передбачено (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 05.02.2019р. у справі  №914/2339/17).
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що посилання відповідача щодо відсутності підстав для покладення на нього обов`язку зі сплати штрафу у зв`язку із відсутності у його діях вини є необґрунтованими з огляду на те, що відсутність відомостей, які вантажовідправник зобов`язаний зазначити у накладній (найменування, адреса вантажоодержувача), так само як і неправильне зазначення у накладній найменування, коду вантажоодержувача, є порушенням Правил оформлення перевізних документів, що призводить до затримки вагонів на станції призначення та необхідності уточнення відомостей про вантажоодержувача, а за вказане порушення Статутом залізниць України передбачено стягнення штрафу у розмірі п`ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.
Вказана правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30.10.2018р. у справі №922/1968/17.
Отже, виходячи із системного аналізу обставин встановлених при розгляді даної справи у їх сукупності та наданих доказів, виходячи із загальних засад, встановлених у ст.3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права.
Слід також зазначити, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відповідно до ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.
В силу приписів ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Натомість, скаржником не надано достатніх належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст.75, 76 ГПК України на підтвердження своєї правової позиції, викладеної в апеляційній скаргзі.
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують встановлених обставин справи, не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, а тому не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.
Відповідно до ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За наведених обставин, рішення Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс" - без задоволення.
Керуючись ст.ст.129, 247-252, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -
                        
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Марторгсервіс", м.Маріуполь Донецької області залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 03.04.2020р. у справі №902/1009/19 - без змін.
2. Справу №902/1009/19  повернути до Господарського суду Вінницької області.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складений "02" червня 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Демидюк О.О.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.