Постанова
Іменем України
04 червня 2020 року
м. Київ
справа № 161/2844/17
провадження № 61-42751св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Грушицького А. І., 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», ОСОБА_2 ,
третя особа -  ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року у складі судді Плахтій І .Б. та постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Федонюк С. Ю., Русинчука М. М., Осіпука В. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (далі - ПрАТ «СГ «ТАС»), ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).
Позов мотивований тим, що 07 липня 2016 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), відбулася ДТП внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням  ОСОБА_1 . Оскільки  ОСОБА_2 свою вину визнавав, учасники ДТП склали повідомлення про ДТП встановленого зразка (Європротокол) без повідомлення органів Національної поліції.
Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 16 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 688 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на час ДТП була застрахована у 
ПрАТ «СГ «ТАС», тому останнє 13 вересня 2017 року перерахувало позивачу страхову виплату в розмірі 27 347,99 грн. Невиплаченою залишилася сума 
у розмірі 11 340,01 грн. Вказував, що  йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 10 000 грн.
На підставі викладеного  ОСОБА_1 з урахуванням уточнених позовних вимог просив: стягнути з ПрАТ «СГ «ТАС» недоплачену частину страхового відшкодування у розмірі 11 340,01 грн, вартість проведеного експертного автотоварознавчого дослідження - 2 000 грн; стягнути зі ОСОБА_2 моральну шкоду - 10 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування у розмірі 11 340,01 грн; витрати, пов`язані з проведенням експертиз - 4 333 грн; судовий збір - 640 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн та судового збору - 640 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що з вини ОСОБА_2 , цивільно-правова відповідальність якого була застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», відбулася ДТП, внаслідок якої пошкоджено автомобіль Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), вартість ремонту з урахуванням фізичного зносу становить 38 688,00 грн. Оскільки страхова компанія виплатила страхове відшкодування не у повному розмірі (27 347,99 грн), то решта суми (11 340,01 грн) підлягає до стягнення на користь позивача.
Крім того, позивачу завдано моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, тому ОСОБА_2 як заподіювач шкоди зобов`язаний її відшкодувати.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2018 року рішення  суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо визнання висновку експерта Демидюка В. Т. неналежним та недопустимим доказом у справі як такого, що складений з порушенням методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, спростовується проведеною під час розгляду справи комісійною експертизою, яка підтверджує його правильність.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ПрАТ «СК «ТАС» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що експертом не правильно визначено розмір страхового відшкодування. ПрАТ «СК «ТАС» належним чином виконало своє зобов`язання перед позивачем, оглянуло пошкоджений автомобіль, зафіксовано пошкодження у відповідному акті, складено звіт щодо матеріального збитку та виплачено останньому страхове відшкодування, тому відсутні підстави для стягнення додаткових сум.
Крім того, експертизу у справі було призначено за клопотанням позивача, тому місцевий суд не надав можливості представникам відповідача запропонувати свої питання експерту.
Позивач не довів свої вимоги належними та допустимими доказами, 
а висновки судів ґрунтуються на припущеннях.
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 05 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
19 листопада 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпунктів 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 02 квітня 2020 року № 1 «Про заходи, спрямовані на належне здійснення правосуддя», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 07 липня 2016 року з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), відбулася ДТП внаслідок якої було пошкоджено належний ОСОБА_3 автомобіль Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням  ОСОБА_1 . Оскільки  ОСОБА_2 свою вину визнавав, учасники ДТП склали повідомлення про ДТП встановленого зразка (Європротокол) без повідомлення органів Національної поліції.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) на час ДТП була застрахована у 
ПрАТ «СГ «ТАС», тому останнє 13 вересня 2017 року перерахувало позивачу страхову виплату в розмірі 27 347,99 грн. 
Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження від 16 липня 2016 року вартість матеріального збитку, завданого автомобілю Mercedes-Benz (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 688 грн.
Висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи від 19 січня 2018 року, виконаної на підставі ухвали суду від 29 вересня 2017 року, встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz, (реєстраційний номер НОМЕР_2 ), станом на час ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 
39 018 грн.
Суди встановили, що невиплаченою залишилася сума у розмірі 11 340,01 грн. 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження 
№ 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди. При цьому суди правильно визначили розмір завданої майновою шкоди, що підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема висновком комісійної судової автотоварознавчої експертизи, виконаної на підставі ухвали суду.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що експертом не правильно визначено розмір страхового відшкодування, оскільки такі доводи ґрунтуються на припущеннях. Вказані обставини були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій, за результатом яких відповідні мотиви судів викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що у зв`язку з призначенням експертизи за клопотанням позивача, представники відповідача були позбавлені судом можливості запропонувати свої запитання експерту, оскільки передані на розгляд експертизи питання були об`єктивними і такими, що відповідали предмету спору. Крім того, ПрАТ «СГ «ТАС» не було позбавлене можливості заявити клопотання про призначення додаткової чи повторної експертизи, тому доводи останнього про неможливість задати питання експерту представником відповідача не є достатніми для скасування законних судових рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява 
№ 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року та постанову Апеляційного суду Волинської області від 23 липня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
                                                                                                В. С. Висоцька
А. І. Грушицький