ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/447/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Аблов Є.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  03 березня 2020 року                                                                                     м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., за участі представників позивача Захарова А.В. та Лойфмана Д.О., представника відповідача Ступака Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокуратура  про визнання протиправними дій 

                                                         В С Т А Н О В И В :
 
09 січня 2020   ОСОБА_1 подав до суду позов до Генеральної прокуратури України (перейменовано на Офіс Генерального прокуратура), яким просив визнати протиправними дії суб`єкта владних повноважень - першого заступника Генерального прокурора Каська Віталія Вікторовича у вигляді прийняття постанови від 12 листопада 2019 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування кримінального провадження № 42015000000001998.
Позовні вимоги мотивовано тим, що постанова першого заступника  Генерального прокурора Каська В.В. не грунтується на нормах чинного КПК України і не може бути процесуальним рішенням у кримінальному провадженні. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 р. позивачу відмовлено у відкритті провадження у справі.
Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції зазначив, що предмет і підстави позову (порушене право) зводяться до невиконання відповідачем вимог Кримінального процесуального кодексу України, про що власне і зазначає позивач в позовній заяві, тому даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства України.
Позивач подав апеляційну скаргу на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 10 січня 2020 року, в якій зазначив, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, внаслідок чого просить скасувати ухвалу та справу повернути до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позову. 
Відповідачем надано відзив до апеляційної скарги, яким підтримано висновки суду першої інстанції.
В судовому засіданні представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти її задоволення.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги з огляду на таке.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що предметом позову в цій справі є правомірність дій першого заступника Генерального прокурора Каська Віталія Вікторовича у вигляді прийняття постанови від 12 листопада 2019 року про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування кримінального провадження № 42015000000001998.
Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, керувався тим, що спірні правовідносини за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, а відтак позов підлягає вирішенню відповідно до частини першої статті 306 КПК України слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною другою статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).
Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України.
Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (надалі - КАС) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства (пункт 2 частини другої статті 19 КАС України).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
У цій справі позивач ставить перед судом адміністративної юрисдикції питання про порушення своїх прав як заявника у зв`язку з прийняттям постанови про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування у кримінальному провадженні  № 42015000000001998.
Однак, завданнями кримінального провадження відповідно до частини першої статті 2 КПК України є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).
Пунктом 5 частини першої статі 3 КПК України досудове розслідування визначено як стадію кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.
За правилами статті 218 КПК України досудове розслідування здійснюється слідчим того органу досудового розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Якщо слідчому із заяви, повідомлення або інших джерел стало відомо про обставини, які можуть свідчити про кримінальне правопорушення, розслідування якого не віднесене до його компетенції, він проводить розслідування доти, доки прокурор не визначить іншу підслідність. Спори про підслідність вирішує керівник органу прокуратури вищого рівня. Спір про підслідність у кримінальному провадженні, яке може належати до підслідності Національного антикорупційного бюро України, вирішує Генеральний прокурор або його заступник.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303, 314-316 КПК України.
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
Відтак, прокурори під час вчинення діянь, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, зокрема й при вирішенні питань щодо підслідності у кримінальних провадженнях, не здійснюють публічно-владних управлінських функцій, отже, оскарження таких діянь має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.
Аналогічну правову позицію викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/2004/18 (провадження № 11-874апп18), від 26 червня 2019 року у справі № 810/4310/18.
Враховуючи, що спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями (бездіяльністю) уповноважених осіб Генеральної прокуратури України, вчиненими (не вчиненими) ними у рамках кримінального провадження № 42015000000001998, перевірка правомірності таких дій (бездіяльності)з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України. 
З огляду на вищенаведені норми закону та встановлені обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі позовні вимоги не підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
При прийнятті рішення апеляційний суд врахував правову позицію Верховного Суду висловлену у справах № 9901/376/18, № П/9901/385/18, № 9901/591/18, № 800/414/17 та № 9901/284/19.
Отже, з урахуванням вищевикладеного всі наведені доводи апелянта не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, висновки суду відповідають обставинам у справі, норми процесуального права застосовані з дотриманням положень КАС України, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні. 
Повний текст постанови виготовлено 05.03.2020.
Керуючись ст. 308, 310, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

                                              П О С Т А Н О В И В  :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 р. - залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 січня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокуратура  про визнання протиправними дій - залишити без змін.            
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова

                                                                                                    Л.В. Губська  

                                                                                                             О.В. Епель