Ухвала
 
14 квітня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 219/191/15-ц
провадження № 61-5583ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Агєєва О. В., Канурної О. Д., Мірути О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 25 травня 2012 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк») та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. 15 червня 2012 року між ПАТ Дельта Банк» та ПАТ «Альфа Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 0413/0608/45-008, що було укладено між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа - Банк».
Відповідно до умов кредитного договору від 05 червня 2008 року № 0413/0608/45-008, ВАТ «Сведбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 18 000,00 дол. США, а відповідач зобов`язалася повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1. Банк свої зобов`язання по кредитному договору виконав, надав відповідачу кредит. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 10 листопада 2014 року має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 17 354,91 дол. США, що за курсом Національного банку України на 10 листопада 2014 року   складає 256 925,99 грн, заборгованість за відсотками - 354,53 дол. США, що за офіційним курсом Національного банку України на дату розрахунку складає у розмірі 5 248,54 грн. Крім того, розмір неустойки становить 46,33 дол. США, що за курсом Національного банку України на дату розрахунку складає 685,88 грн. В забезпечення   виконання зобов`язань позичальника, що випливають з основного договору, відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), 05 червня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 уклали договір поруки № 0413/0608/45-08-Р-1. Відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, що виникли на підставі основного договору, або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед банком за порушення обов`язків за договором, як солідарні боржники, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі , що і боржник.
З урахуванням викладеного, банк просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у сумі 262 822,37 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 256 925,99 грн, заборгованості по   відсотках у розмірі 5 248,54 грн, пеня у розмірі 647,84 грн, а також судові   витрати по сплаті судового збору у сумі 2 628,22 грн.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за період з 18 червня 2012 року по 10 жовтня 2014 року у розмірі 1 329,10 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 1 289,60 грн, пені - 39,50 грн). Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа - Банк» заборгованість за відсотками з 18 червня 2012 року по 10 жовтня 2014 року у розмірі 5 248,54 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати по 32,89 грн з кожного. У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено.
Постановою Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») задоволено частково. Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 18 листопада 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа - Банк» заборгованість за кредитним договором від 05 червня 2008 року № 0413/0608/45-008, що склалась станом на 10 жовтня 2014 року, в розмірі 262 759,28 грн, яка складається з залишку кредиту 256 925,99 грн, заборгованості за відсотками - 5 248,54 грн, пені - 584,75 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Альфа-Банк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 572,14 грн. В іншій частині позовних вимог АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 відмовлено.
 
У березні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся засобами поштового зв`язку з касаційною скаргою на Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 262 822,37 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 250 = 525 500, 00 грн).
 
Заявник зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в судових рішеннях убачається неоднозначність судової практики.
 
Зазначені заявником аргументи суд вважає необґрунтованими, оскільки вони є виключно його суб`єктивними судженнями та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанцій. Доводи заявника про те, що висновки суду в оскаржуваному судовому рішенні суперечать практиці Верховного Суду, яка викладена в постанові від 27 грудня 2019 року у справі № 641/6191/17, чим порушено формування єдиної правозастосовчої практики, є необґрунтованими, оскільки у наведеному заявником рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваному судовому рішенні установлено різні фактичні обставини у справах на підставі наданих доказів. 
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, а обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не наведені, то відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у справі.
 
Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Донецького апеляційного суду від 18 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак      Г. І. Усик