П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/2139/19	
Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Стас Л.В..
суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.
за участю секретаря - Худика С.А.
за участю представника апелянта - Александрової Т.В.
за участю представника третьої особи  - Логовського В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради  Полтавець Юлії Миколаївни, треті особи: Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України, ОСОБА_2 , про визнання протиправною реєстраційну дію та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ: 

         ОСОБА_1 ( далі - Позивач) звернувся з позовом до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного  департаменту Одеської  міської ради Полтавець Юлії Миколаївни ( далі - Відповідач) про визнання протиправною реєстраційну дію та скасування реєстраційного запису  №15561070018001082  від 18.10.2018р. про внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі  зміною в  установчих  документах  до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань,  вчинені  державним  реєстратором Управління державної  реєстрації Юридичного  департаменту Одеської міської ради Полтавець Юлією Миколаївною, за результатами яких керівником Німецької Євангелічно-Лютеранської  Церкви України у Єдиному державному реєстрі  юридичних  осіб, фізичних осіб-підприємців та  громадських формувань позначено Машевські Серге; зобов`язання державного реєстратора Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради  Полтавець Юлію Миколаївну внести  до Єдиного реєстру юридичних  осіб,  фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  відомості про скасування реєстраційних дій на підставі рішення суду, винесеного  у  даній  справі.  
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що державним реєстратором вчинено реєстраційну дію та внесено внесено зміни до відомостей про юридичну особу - "зміна керівника юридичної особи", за результатами якої керівником Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України став ОСОБА_2 . Позивач вважає внесення вказаних змін протиправним у зв`язку з порушенням процедури вчинення реєстраційних дій,  зазначивши, що  відповідачем у порушення вимог Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" не виконано обов`язки, передбачені ст.ст. 6, 25 Закону щодо перевірки документів на наявність підстав для зупинення розгляду документів та відмови в державній реєстрації і проведено державну реєстрацію змін до відомостей про керівника Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України за відсутності на те фактичних та юридичних підстав, у порушення вимог ст.ст. 25, 28 Закону. 
     
      Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року - в задоволенні позову - відмовлено. 

      В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду від 05 грудня 2019 року - скасувати, прийняти нову постанову про задоволення позову. В обгрунтування апеляційної скарги, позивачем наводяться доводи, аналогічні тим, які містяться в позові та були предметом розгляду судом першої інстанції.

      У відзиві на апеляційну скаргу, третя особа - Церковне управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської  Церкви  України зазначив, що на думку Церковного Управління (Єпископату) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено порушення суб`єктом державної реєстрації вимог чинного законодавства, що регламентують порядок проведення відповідних реєстраційних дій. Разом з тим, представник третьої особи зазначив, що рішення прийняті на позачерговому засіданні Синоду Єпископату  прийнято  повноважним складом Синоду, за наявності  необхідного кворуму та з дотриманням передбаченої Статутом процедури.
     Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що  апеляційна скарга підлягає  частковому задоволенню з таких мотивів. 
     Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 13.10.2018р. керівником Німецької Євангелічно-Лютеранської  Церкви України в Єдиному державному реєстрі  юридичних  осіб,  фізичних  осіб-підприємців  та  громадських  формувань  було зазначено   ОСОБА_1 (а.с.18-23 т.1).
      Як свідчать матеріали справи, 18.10.2018р. Самох М.Ю. як представник Церковного управління (Єпископат) Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України звернувся до Управління    державної  реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про державну  реєстрацію змін до відомостей про  юридичну  особу, що   містяться  в  Єдиному  державному  реєстрі  юридичних  осіб,  фізичних осіб-підприємців  та громадських  формувань, а саме, щодо  внесення змін  щодо  керівника Церковного управління (Єпископат)  Німецької  Євангелічно-Лютеранської  Церкви  України на   ОСОБА_2 (а.с. 44-45 т.2).

      Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців   та громадських  формувань, державним  реєстратором Управління державної реєстрації Юридичного  департаменту Одеської  міської  ради  Полтавець  Юлією Миколаївною внесено реєстраційний запис  №15561070018001082  від 18.10.2018р.  про  внесення  змін до  відомостей про  юридичну  особу, що не пов`язані зі зміною в установчих документах до Єдиного державного реєстру юридичних  осіб,   фізичних  осіб-підприємців та  громадських формувань,  за  результатами  яких  керівником Німецької Євангелічно-Лютеранської Церкви України у Єдиному державному реєстрі  юридичних  осіб,  фізичних  осіб-підприємців  та  громадських  формувань  зазначено  з  10.10.2018р. ОСОБА_2 (а.с.24-29 т.1).
     Відкривши провадження у справі та розглянувши справу до розгляду по суті, суд першої інстанції керувався тим, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
     Проте такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права.
     Статтею 124 Конституції України  закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
    Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно достатті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободвід 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
    Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
    Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
    Згідно із частиною першоюстатті 2 Кодексу адміністративного судочинства України(надалі також  КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
     Пунктами 1, 2 частини першої  статті 4 КАС України  визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
     Відповідно до пункту 1 частини першої  статті 19 КАС України  юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
     На підставі пункту 7 частини першої  статті 4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
    Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
    Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
    Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
    Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
    Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
    Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі №813/1076/17 та від 14 листопада 2018 року у справі №817/986/17.
     Натомість, відповідно до положень  статті 19 Цивільного процесуального кодексу України  (далі -  ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ здійснюється в порядку іншого судочинства.
    Як встановлено судам, позивач оспорює реєстраційну дію та запис №15561070018001082 від 18.10.2018р.  про  внесення змін до відомостей про юридичну особу, що не пов`язані зі  зміною в  установчих  документах,  до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, посилаючись, при цьому, на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації, внаслідок чого керівником Німецької Євангелічно-Лютеранської  Церкви України у  Єдиному державному  реєстрі  юридичних  осіб, фізичних осіб-підприємців та  громадських  формувань  позначено ОСОБА_2 . 
     Суспільні відносини у сфері утворення, реєстрації, діяльності та припинення релігійної організації врегульовано  Законом України від 23 квітня 1991 року № 987-ХІІ «Про свободу совісті та релігійні організації»  (далі - Закон № 987-ХІІ).
     За змістом  статті 7 Закону № 987-ХІІ  релігійні організації в України утворюються з метою задоволення релігійних потреб громадян сповідувати і поширювати віру і діють відповідно до своєї ієрархічної та інституційної структури, обирають, призначають і замінюють персонал згідно із своїми статутами. Релігійними організаціями в Україні є релігійні громади, управління і центри, монастирі, релігійні братства, місіонерські товариства (місії), духовні навчальні заклади, а також об`єднання, що складаються з вищезазначених релігійних організацій. Релігійні об`єднання представляються своїми центрами (управліннями).
    Релігійна громада є місцевою релігійною організацією віруючих громадян одного й того самого культу, віросповідання, напряму, течії або толку, які добровільно об`єдналися з метою спільного задоволення релігійних потреб. Членство в релігійній громаді ґрунтується на принципах вільного волевиявлення, а також на вимогах статуту (положення) релігійної громади. Релігійна громада на власний розсуд приймає нових та виключає існуючих членів громади у порядку, встановленому її статутом (положенням). Держава визнає право релігійної громади на її підлеглість у канонічних та організаційних питаннях будь-яким діючим в Україні та за її межами релігійним центрам (управлінням) і вільну зміну цієї підлеглості шляхом внесення відповідних змін до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється загальними зборами релігійної громади. Такі загальні збори релігійної громади можуть скликатися її членами. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту ухвалюється не менш як двома третинами від кількості членів релігійної громади, необхідної для визнання повноважними загальних зборів релігійної громади відповідно до статуту (положення) релігійної громади. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту засвідчується підписами членів відповідної релігійної громади, які підтримали таке рішення. Рішення про зміну підлеглості та внесення відповідних змін або доповнень до статуту підлягає реєстрації в порядку, встановленому  статтею 14 цього Закону. Зміна підлеглості релігійної громади не впливає на зміст права власності та інших речових прав такої релігійної громади, крім випадку, встановленого  статтею 18 цього Закону. Частина громади, не згідна з рішенням про зміну підлеглості, має право утворити нову релігійну громаду і укласти договір про порядок користування культовою будівлею і майном з їхнім власником (користувачем).     Повідомлення державних органів про утворення релігійної громади не є обов`язковим (стаття 8 Закону № 987-ХІІ).
    За правилами, встановленими  статтею 12 Закону № 987-ХІІ, відомості, зокрема, про вид релігійної організації, її віросповідну приналежність і місцезнаходження повинні міститися у статуті (положенні) релігійної організації, який (як і зміни до нього) підлягає реєстрації в порядку, встановленому  статтею 14 вказаного Закону. Частина перша  статті 14 Закону № 987-ХІІ  передбачає, що для реєстрації статуту (положення) релігійної громади громадяни в кількості не менше десяти чоловік, які утворили її і досягли 18-річного віку, подають заяву та статут (положення) на реєстрацію до обласної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а в Автономній Республіці Крим - до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.
    Перевищення встановленого цим  Законом  терміну прийняття рішень про реєстрацію статутів (положень) релігійних організацій, як і рішення про відмову в реєстрації статуту (положення) релігійної організації, може бути оскаржено до суду в порядку, передбаченому цивільним процесуальним законодавством України (частина 21 статті 14, частина 2 статті 15 Закону№ 987-ХІІ).
    Отже, законодавець висловився стосовно юрисдикції спорів, які виникають у зв`язку з бездіяльністю чи відмовою уповноваженого органу у прийнятті рішення щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації.
     За змістом позовної заяви, видно, що позов у цій справі подано на захист релігійних прав позивача як учасника релігійної громади.
    За певним чином подібних правовідносин Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19 зазначила, що, оскільки, правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем, стосуються питань участі позивача у створенні та діяльності релігійної громади, Велика Палата Верховного Суду вважає, що такі правовідносини є тісно пов`язаними з правовідносинами щодо реєстрації статуту (положення) релігійної організації, а юрисдикцію спорів, що виникають з таких правовідносин, також слід визначати відповідно до частини двадцять першої статті  14,  частини другої статті  15 Закону № 987-ХІІ.
    Отже, спір, що виник у даній справі, належить розглядати у порядку цивільного судочинства.
     Особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до ЄДР недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей ЄДР та відображенні в ЄДР відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в ЄДР (п. 2 ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).
    У такому випадку, якщо суд встановить, що суб`єкт державної реєстрації вчинив запис в ЄДР за зверненням належного заявника, на підставі всіх необхідних для реєстрації документів відповідно до закону та відсутності встановлених законом підстав для відмови в державній реєстрації, це не є перешкодою для скасування в судовому порядку недостовірного запису в ЄДР, наявність якого порушує приватні інтереси та релігійні права позивача як учасника релігійної громади. 
    Вимога про визнання неправомірними дії державного реєстратора з внесення в ЄДР відомостей, щодо достовірності яких виник цивільний спір, має похідний характер від порушеного права позивача як керівника Церковного Управління ( Єпископату) Німецької Євангелічно - Лютеранської Церкви України, та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту у ефективний спосіб; що не було досліджено судом першої інстанції.
    При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим  законом»  у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
    За правилами п. 3 ч. 1  ст. 315 КАС України  суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення скасовує судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закриває провадження у справі повністю або частково або залишає позовну заяву без розгляду повністю або частково.
    Відповідно до ч. 1  ст. 319 КАС України  судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.ст.  238,  240  цього  Кодексу.
    Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених  статтею 19 КАС України, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
    В той же час, за змістом п. 1 ч. 1 ст.  238, ч. 1 ст.  239 КАС України  суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1  ст. 238 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
    Беручи до уваги наведене й враховуючи суть спірних правовідносин, їх суб`єктний склад, колегія суддів дійшла висновку, що цей спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, у зв`язку з чим апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанцій слід скасувати і закрити провадження у справі, оскільки остання має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.
     На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права в частині розгляду справи з порушенням правил юрисдикційної підсудності, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для скасування рішення  Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1  ст. 238 КАС України, роз`яснивши позивачу його право на звернення з позовом до суду цивільної юрисдикції.
     Керуючись ст.ст.243,  308,  315,  319,  322,  325,  329 КАС України, суд -
ПОСТАНОВИВ: 
      Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 

      Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного  реєстратора  Управління  державної  реєстрації Юридичного департаменту Одеської   міської   ради  Полтавець  Юлії Миколаївни, треті  особи:  Церковне   управління (Єпископат)  Німецької  Євангелічно-Лютеранської Церкви України, ОСОБА_2 , про визнання  протиправною  реєстраційну  дію та зобов`язання  вчинити  певні  дії - скасувати. 

    Прийняти постанову, якою провадження у справі - закрити. 

    Роз`яснити позивачу його право на звернення до суду для захисту своїх прав в порядку цивільного судочинства.

     Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата складення повного судового рішення 28 травня 2020р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Турецька І.О.    Шеметенко Л.П.