П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 травня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7095/19	
Головуючий в 1 інстанції: Стефанов  С.О.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача - судді Косцової І.П.,
суддів - Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.
за участі секретаря - Стефанцевої Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня  2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОЗА "ВА" до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛОЗА "ВА" звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Одеській області №0003051401 від 24.10.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на загальну суму 456  059 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення  є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки у позивача наявні усі первинні документи, що підтверджують реальність вчинених ним у перевіряємий період правочинів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня 2020 року позов  задоволено в повному обсязі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки суб`єкт владних повноважень не довів законність прийняття оскаржуваного рішення, позовні вимоги є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

В апеляційний скарзі Головне управління ДПС в Одеській області, посилаючись на ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки його доводам, порушення норм матеріального права, просить скасувати прийняте у справі судове рішення та постановити нове про відмову у задоволенні позову.
В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що у серпні 2017 року Товариство зайво врахувало до складу податкового кредиту суми ПДВ по правовідносинам  з ОСОБА_1 , отже податкове повідомлення-рішення прийнято законно та обґрунтовано, підстави для його скасування відсутні.
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство зазначило,    що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.
Відповідно до ч.2    ст.313 КАС України    неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи.

У період з 21.08.2019 року по 04.09.2019 року фахівцями Головного  управління ДПС в Одеській області проведено планову виїзну перевірку ТОВ «ЛОЗА «ВА» на предмет дотримання останнім вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2017 року по 31.12.2018 року.
За результатами проведеної перевірки складено акт №17/15-32-05-01/05406184 від 11.09.2019 року,  яким за Товариством, в тому числі встановлено порушення вимог п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого платником податків занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 304 039 грн. 
24 жовтня  2019 року  ГУ ДПС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення №0003051401, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 456 059 грн., з яких 304 039 грн. - сума податкового зобов`язання,  152 020 грн. -  штрафні санкції.
Законність наведеного вище податкового повідомлення - рішення є предметом спору у даній справі.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, в тому числі, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: - дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; - дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 статті 198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит та віднесення сум до складу витрат є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) та наявність первинних документів, оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Окрім того, що господарські операції для визначення податкових зобов`язань мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, вони повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків, оскільки це є її визначальною ознакою.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку, при цьому для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
У зв`язку з цим недоведеність фактичного здійснення господарської операції (нездійснення операції) позбавляє первинні документи юридичної значимості для цілей формування податкової вигоди навіть за наявності правильно оформлених за зовнішніми ознаками та формою, але недостовірних та у зв`язку з цим юридично дефектних первинних документів, якщо рух коштів не забезпечений зв`язком з господарською діяльністю учасників цих операцій.
Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2017 року ТОВ "ЛОЗА "ВА" укладено із суб`єктом підприємницької діяльності ОСОБА_1 договір поставки      №ДГ-0001, згідно якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцеві товар (Фунгіцид «Альто Супер»), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його.
У підтвердження виконання умов вказаного вище договору позивачем надано копії договору поставки, копії видаткових та податкових накладних, копії рахунків-фактури, копії витягів з Єдиного реєстру податкових накладних.
Розрахунки між контрагентами здійснювались у безготівковій формі, підтвердженням чого є наявні у справі платіжні доручення та виписки по рахункам Товариства.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Також первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення та мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Дослідивши надані позивачем документи у підтвердження реальності здійснюваних з контрагентами господарських операцій, колегія суддів зазначає, що вони містять назву придбаного товару,  кількість, ціну, дату та іншу детальну інформацію, яка розкриває зміст господарської операції, та є важливою для встановлення факту дійсного виконання робіт (надання послуг).
Таким чином, надані позивачем первинні документи у своїй сукупності відображають відомості щодо здійснюваних господарських операцій, дозволяють чітко встановити дати та місця здійснення господарських операцій, зміст здійснюваних операцій, їх кількісні та якісні характеристики та інші відомості, які мають значення для підтвердження реальності здійснюваних господарських операцій.
Отже, фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податкових накладних, які виписані на виконання умов наведених вище договірних відносин.
Згідно ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податкового кредиту, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, довести правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішення в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень, водночас суб`єкт господарювання має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.
В порушення цих вимог Головне управління ДПС в Одеській області не надало належних, достатніх та беззаперечних доказів безтоварності господарських операцій здійснюваних позивачем із зазначеним в акті контрагентом.
В акті перевірки суб`єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про відсутність фактичного виконання позивачем господарських операцій з його контрагентом, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про наявність взаємопов`язаності позивача та його контрагента, про несумісність предмету спірних правочинів з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовлює необґрунтованість висновку суб`єкта владних повноважень щодо невідповідності закону вчинених за ними господарських операцій.
Всі висновки відповідача з цього приводу ґрунтуються на припущеннях, не підтверджених належними та допустимими доказами.
З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що позивачем належним чином підтверджено факт реального здійснення господарських операцій з розглядуваними в акті перевірки контрагентами, що дає право Товариству на формування податкового кредиту та спростовує твердження відповідача по порушенню, викладеному в акті перевірки.
Натомість, в порушення приписів частини 2 статті 77 КАС України відповідач не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами протилежне.
Зважаючи на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №0003051401 від 24.10.2019 року є протиправним та підлягає скасуванню, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОЗА "ВА" підлягають задоволенню у повному обсязі.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому, відповідно до ст. 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст.  308,  310,  315,  316,  320,  322,  325,  328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 січня  2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Косцова І.П.	
Судді	    	Осіпов Ю.В.   Скрипченко В.О.	
Повне судове рішення складено 04.06.2020 року.