ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
Справа № 637/882/19
Провадження № 22-ц/818/1684/20
17 березня 2020 року         
м. Харків
Харківський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого         – Сащенко І.С.
суддів          – Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.
за участю секретаря Іманвердізаде А.А.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідачі -  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу  ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року (суддя Тордія Е.Н.) по справі за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про зменшення обов`язкової частки у спадщині,-
встановив:
       У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення обов`язкової частки у спадщині. 
В обґрунтування вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_4 .. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки розміром 9.2081 га, розташованої на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. За своє життя ОСОБА_4 залишив заповіт, згідно якого заповідав все належне йому майно їй. Звернувшись в встановлений законом строк за для оформленням спадщини вона дізналась, що були подані заяви про прийняття спадщини за законом дружиною ОСОБА_2 , та сином ОСОБА_3 . Оскільки вони є непрацездатними за віком (пенсіонерами), то мають право на обов`язкову частку у спадщині, проте наявні підстави для її зменшення.
З 1962 року її батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 перебували у цивільному шлюбі, проживали однією родиною та вели спільне господарство. Від їх спільного життя ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась позивач по справі. З колишньою дружиною шлюб припинений не був.
Внаслідок захворювань та похилого віку, батько майже весь час лежав, не міг самостійно приготувати їжу, виконувати хатню роботу. Всім цим займалась вона та її родина. 
За цей час ОСОБА_3 один раз свідомо появився у них вдома десь в 70 роках, провів час у них удома, йому ніхто не заперечував проти спілкування з батьком. Після цього, жодного разу ОСОБА_3 не відвідав батька, хоча знав його адресу проживання. Будь - якої допомоги як матеріальної, так і моральної не надавав. 
Після смерті батька вона та її родина здійснили поховання.
               Враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 є пенсіонером за вислугою років, ОСОБА_2 за віком, мають встановлену пенсію, окрім того ОСОБА_2 має у власності земельну ділянку, якою може розпоряджатися на свій розсуд вважає, що їх частка може бути зменшена до 1/100 кожному.
В судовому засіданні позивач вимоги підтримала.
        Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог.
Представник відповідачів підтримала заперечення відповідачів.
Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року позовні вимоги  ОСОБА_1 задоволено частково. Зменшено розмір обов`язкової частки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , після смерті ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/6 частки до 1/10 частки кожному. В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Не погодившись з вказаним рішенням суду  ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким залишити позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення.
Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду призвело до не правильного вирішення спору.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначила, що суд не повно дослідив обставини та докази, що мають значення для справи та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 зазначила, що розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшеним судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що фактичне створення ОСОБА_4 іншої родини, складання заповіту саме на ім`я позивача, відсутність тривалого спілкування має істотне значення при визначенні розміру обов`язкової частки у спадщині.
Проте колегія суддів не може погодитися із вказаним рішенням суду виходячи з наступного.
Встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 17 січня 2018 року Волосько - Балаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області та свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого 5 травня 1972 року Волосько Балаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_4 .
ОСОБА_4 4 вересня 2013 року склав заповіт, посвідчений секретарем Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, відповідно до якого все майно, де б воно не було, та з чого б не складалось і, взагалі, все те, що буде йому належати, та на що за законом має право заповів - ОСОБА_1 
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, розміром 9.2081 га, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 9104737, виданого 30 серпня 2001 року, розташована на території Борівської сільської ради Шевченківського району Харківської області.
Згідно довідки № 236/02-20 від 3 червня 2019 року встановлено, що відповідно до посгосподарського обліку Борівської сільської ради 1961-2015 років громадянин ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1961 року проживав спільно однією родиною з громадянкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .
З відповіді №401 приватного нотаріуса Шевченківського районного нотаріального округу Томчука С.М. від 30 вересня 2019 року вбачається, що після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявами про прийняття спадщини звернулись : ОСОБА_1 за всіма підставами спадкування, ОСОБА_2 , за всіма підставами спадкування, має право на обов`язкову частку(за законом); ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги, має право на обов`язкову частку(за законом).
Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.
Статтею 1217 цього Кодексу визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно дост. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті та згідно ч.2ст.1268 цього Кодексу не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.
Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Згідно статті 1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. 
Частиною першою статті 1267 цього Кодексу визначено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268ЦК України).
Закон закріплює право фізичної особи призначити спадкоємців шляхом складання заповіту і розподілити спадкове майно, майнові права та обов`язки на свій розсуд. 
Статтею 1241 Цивільного кодексу України визначено право певних осіб на отримання частки спадкового майна, незалежно від змісту заповіту і закон гарантує визначену частку спадщини, яка називається обов`язковою часткою. 
Перелік таких осіб, визначений вищевказаною статтею Цивільного кодексу України, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. 
Таким чином, свобода спадкового розпорядження обмежується правом осіб, які закликаються до спадкування незалежно від волі спадкодавця в силу прямої вказівки закону. 
Обов`язкова частка у спадщині визначається в розмірі половини від тієї частки, яка належала б кожному зі спадкоємців, що мають право на неї, при спадкуванні за законом, незалежно від змісту заповіту.
Право на обов`язкову частку в спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців на її отримання, а також місця проживання спадкоємця. 
Для визначення розміру обов`язкової частки у спадщині важливим є визначення кола осіб, які б могли спадкувати за законом у разі відсутності заповіту, та визначення складу майна, з якого складається спадщина.
Обов`язкова частка визначається шляхом визнання права за спадкоємцем на ідеальну частку спадщини чи виділенням йому при розділі визначених речей із спадкової маси. Якщо заповідається не все майно, обов`язкова частка виділяється, в першу чергу, за рахунок не заповіданої частини, а при її недостатності - за рахунок заповіданої.
З матеріалів справи вбачається, що право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 мають дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , оскільки вони є непрацездатними за віком. 
Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Зменшення розміру обов`язкової частки в спадщині полягає у пропорційному зменшенні частки такого спадкоємця.
Підставами для зменшення обов`язкової частки у спадщині вказують:
1) непідтримання спадкоємцем зв`язків зі спадкодавцем, незважаючи на потребу останнього в цьому;
2) погане поводження із ним;
3) нездійснення належного догляду;
4) надання заздалегідь неправдивих свідчень у суді проти спадкодавця;
5) звинувачення спадкодавця у вчиненні тяжкого злочину; 
6) неповідомлення про те, що готується замах на життя спадкодавця;
7) не надання спадкодавцеві допомоги, коли той перебував у небезпеці;
 8) аморальна поведінка обов`язкового спадкоємця не лише щодо спадкодавця, а й щодо інших спадкоємців, зокрема й тих, хто має право на обов`язкову частку;
9) виокремлення спадкоємцю певної частки майна ще за життя спадкодавця.
При вирішенні спорів про зменшення розміру обов`язкової частки у спадщині (абз. 2 ч. 1 ст. 1241ЦК) встановленню та оцінюванню судом підлягає характер відносин між спадкодавцем та спадкоємцем, інші обставини, що мають істотне значення.
Зокрема, ними може вважатись тривала відсутність спілкування між спадкодавцем і спадкоємцем, неприязні стосунки, зумовлені аморальною поведінкою спадкоємця, тощо.
Доказів на підтвердження того, що між спадкодавцем та спадкоємцями були неприязні стосунки чи відсутність спілкування; відповідачі погано поводилися з померлим та інше позивачем не надано та матеріали справи не містять.
Відповідно до положень частини першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Покази свідків не містять фактів, належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність або відсутність спілкування спадкодавця з відповідачами. 
Крім того, рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 08.04.2019 року встановлена відсутність доказів того, що спадкодавець додатково потребував допомоги та просив про неї ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Таким чином, висновки суду про наявність встановлених підстав для зменшення обовязкової частки у спадщині ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є помилковими.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_3 – задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 10 грудня 2019 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 про зменшення обов`язкової частки у спадщині -  відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20.03.2020 року.

Головуючий        І.С. Сащенко

          Судді                                                                               А.І. Овсяннікова  

       І.П. Коваленко