ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 червня 2020 року           справа №200/8634/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Гаврищук Т. Г., Гайдара А.В., секретаря судового засідання Сухова М.Є., за участю представника відповідача Сенникова А.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. у справі № 200/8634/19-а (головуючий І інстанції Зінченко О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11 січня 2019 року за № 0000321304, № 0000351304, № 0000331304,-
                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просив визнати дії Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області  протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 11 січня 2019 року за № 0000321304, № 0000351304, № 0000331304.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги, а саме суд: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення № 0000321304 від 11 січня 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування: у сумі 190097,98 грн., за основним платежем на суму 152078,38 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 38019,60 грн; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення №  0000351304 від 11 січня 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем на військовий збір у сумі 15841,50 грн., за основним платежем на суму 12673,20 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 3168,30 грн; визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення № 0000331304 від 11 січня 2019 року Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області про застосування штрафних санкцій у сумі 170,00 грн; стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області суму судового збору в розмірі 3982 гривні.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, звернулась до суд з апеляційною скаргою, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподаткованого доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. Посилання позивача на норми пункту 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01 січня 2016 року, є необґрунтованими, оскільки норми зазначеного підпункту поширюються на дохід, отриманий платником податку, починаючи з 01 січня 2016 року, за умови набрання чинності законом про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті. Враховуючи, що дохід отримано позивачем у 4 кварталі 2016 року, отже такий дохід підпадає під дію пп. 165.1.59 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України». На дату анулювання та на теперішній час Закон України «Про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити)» чинності не набрав та існує лише у вигляді законопроекту. Також апелянт зазначає, що інформація  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є повною для висновку про «єдиність» житла фізичної особи, оскільки позивач може мати права власності на інше нерухоме майно яке не внесенні до реєстру.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду 21 квітня 2020 року замінено в адміністративній справі № 200/8634/19-а відповідача - Головне управління ДФС у Донецькій області на Головне управління ДПС у Донецькій області.
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що дає суду право провести апеляційний перегляд справи у його відсутність.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі по тексту - банк) та позивачем було укладено Договір № 11233534000 про надання споживчого кредиту, згідно якого банк зобов`язався надати позивачу, а позивач зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит (грошові кошти) в сумі 37 000,00 доларів США, та сплатити проценти за його користування шляхом внесення платежів в порядку і на умовах, визначених даним Договором на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 (ас. 9-14).
Згідно довідки, виданої АТ «УкрСиббанком» за вихідним № 56-3-431/420 від 31 жовтня 2016 року вбачається, що договір № 11233534000 про надання споживчого кредиту від 12 жовтня 2007 року втратив чинність у зв`язку із виконанням боржником всіх зобов`язань у повному обсязі (а.с 8).
Відповідно до повідомлення УкрСиббанку за № 56-3-431/421 від 31 жовтня 2016 року про анулювання боргу в порядку пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, з якого вбачається, що станом на 31 жовтня 20916 року за позивачем обліковується кредитна заборгованість у сумі 43 585,33 грн. доларів США 33 центи, що складає 1 111 2459,44 гр. по курсу НБУ станом на 31 жовтня 2016 року. АТ «УкрСиббанк», як кредитор, з метою виконання вимог пп. «д» пп. 164.2.17 п. 164.2. статті 164 Податкового кодексу України повідомив позивача, як платника податку на доходи фізичних осіб боржника, що банком прийнято рішення про анулювання кредитної заборгованості за Кредитним договором, а саме суми основного боргу (кредиту) 33 164,83 доларів США, що складає 845 568,88 гривень, по курсу НБУ станом на 31 жовтня 2016 року. Також повідомлено про анулювання заборгованості, а саме: суми процентів 6 060,50 доларів США, що складає 154 518,21 гривень, по курсу НБУ станом на 31 жовтня 2016 року (а.с. 121).
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що двокімнатна квартира, загальною площею 52,5 за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачкз 16 жовтня 2007 року. Інше нерухоме майно у позивача відсутнє.
Головним управлінням ДФС у Донецькій області відповідно до пп. 20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.2 п.78.1 ст.78, п.78.4 ст.78, ст.79 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями , та на підставі наказу ГУ ДФС у Донецькій області від 08.10.2018 № 1831 проведена документальна позапланова невиїзна перевірка з 12.11.2018 по 16.11.2018.
За результатами перевірки складено акт «Про результати позапланової документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 , з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2016», від 20 листопада 2019 року № 1329/05-99-13-04/ НОМЕР_1 (а.с 62-73).
Перевіркою встановлено порушення: підпункт 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, підпункту 49.18.4 пункту 49.18 статті 49. підпункту "в" пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями: у результаті чого встановлено неподання до податкових органів (Маріупольської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області) податкової декларації про майновий стан і доходи за результатами звітного (податкового) 2016 року; пункту 36.1 статті 36, підпункту „д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, підпункту 168.1.3 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 190097,98 гривень; підпунктів 1.2, 1.4, 1.5 пункту 16 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України, із змінами та доповненнями у результаті чого визначено суму податкових зобов`язань з військового збору за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 на суму 15 841,50 гривень.
Акт перевірки спрямовано Позивачу засобом поштового зв`язку рекомендованим листом з повідомлення про вручення від 21.11.2018, поштове відправлення повернуто у зв`язку з закінченням терміну зберігання 26.12.2018 (а.с. 91).
11 січня 2019 року на підставі наведених акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення: №0000321304, яким збільшена сума грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, внаслідок порушення вимог абз. "д" п.п. 164.2.17 п.164.2 ст. 164 Податкового кодексу України  за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування: у сумі 190 097,98 грн., за основним платежем на суму 152 078,38 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 38 019,60 грн.; №0000351304, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військового збору у сумі 15 841,50 грн.; №0000331304, яким застосовано штрафні санкції у сумі 170 грн. за платежем  податок на доходи фіз. осіб за результатами річного декларування (а.с. 22-27).
Податкові повідомлення-рішення направлені позивачеві 14 січня 2019 року поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення (№8755501968650) та вручено платнику 17.01.2019 (а.с. 99).
Позивачем  оскаржено податкові повідомлення - рішення. Рішенням ГУ ДФС у Донецькій області від 20 лютого 2019 року за вихідним № 14813/10/05-99-10-01-04 скарга позивача залишена без розгляду відповідно до пункту 4 розділу VIII Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами (а.с. 16-17). 17 квітня 2019 року Рішенням ДФС України, скарга   від 26 березня 2019 року на спірні податкові-повідомлення залишена без розгляду, у зв`язку із пропуском 10-денного строку оскарження (а.с 20-21).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з підпунктами  163.1.1,  163.1.2  пункту  163.1  статті  163 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання).
Відповідно до абзаців 1, 2, 3 пункту  164.1  статті  164 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У разі використання права на податкову знижку базою оподаткування є чистий річний оподатковуваний дохід, який визначається шляхом зменшення загального оподатковуваного доходу з урахуванням пункту 164.6 цієї статті на суми податкової знижки такого звітного року.
З визначеннями, наведеними у підпунктах  14.1.54 пункту  14.1  статті  14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно до підпункту 14.1.47  пункту  14.1  статті  14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу);
За положенням абзацу "д" підпункту  164.2.17  пункту  164.2  статті  164 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Отже, положення вказаної норми визначають сукупність умов, за наявності яких до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються основна сума боргу платника податку, прощеного (анульованого) кредитором.
Відповідно до пп.165.1.55 п.165.1 ст. 165 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин),, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи:  основна сума боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності у сумі, що не перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року; сума процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені), прощених (анульованих) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним із процедурою його банкрутства, до закінчення строку позовної давності;
При цьому, за положенням пп.165.1.59 п.165.1 ст. 165 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин),, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються такі доходи сума, прощена (анульована) кредитором у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Отже, на дату анулювання кредитної заборгованості позивача за Кредитним договором, надіслання повідомлення та прийняття оскаржуваних повідомлень-рішень, сума боргу прощена (анульована) банком у порядку, передбаченому законом щодо реструктуризації зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити), не включалася загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягала оподаткуванню.
Матеріали справи свідчать, що позивачем кредит отримувався саме на придбання житла (іпотечний кредит), позивачеві належить лише двокімнатна квартира придбана за вказаним кредитним договором за адресою: АДРЕСА_1 , інше житло, згідно наведеної інформації, у позивача відсутнє.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що прощена (анульована) ПАТ «УкрСиббанк» основна сума боргу за кредитом в іноземній валюті, що отримувалась ним на придбання єдиного житла (іпотечний кредит), відповідно до  підпункту 165.1.59 пункт 165.1 статті 165 Податкового кодексу України, не включається до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу та не підлягає оподаткуванню.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 20 грудня 2018 року у справі №820/2600/16.
Суд не приймає посилання апелянта на те, що інформація  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не є повною для висновку про «єдиність» житла фізичної особи, оскільки позивач може мати права власності на інше нерухоме майно яке не внесенні до реєстру, оскільки відповідачем як суб`єктом владних повноважень відповідно до ч.2 ст.77 КАС України не надано жодного належного та допустимого доказу, який би спростовував вказані фактичні данні, наведені обґрунтування є лише припущенням відповідача.
Щодо посилання апелянта на те, що на дату анулювання та на теперішній час Закон України «Про реструктуризацію зобов`язань громадян України за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити)» чинності не набрав та існує лише у вигляді законопроекту, суд зазначає наступне.
 Вищевказана норма пп.  165.1.59  п.  165.1  ст.  165 Податкового кодексу України залишається чинною та не є скасованою.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону про внесення змін до  Податкового кодексу України  та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році, метою його прийняття, було вдосконалення норм Податкового кодексу України  для покращення адміністрування податків, шляхом, зокрема, звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Таким чином, положення пп.  165.1.59  п.  165.1  ст.  165 Податкового кодексу України  були спрямовані саме на звільнення від оподаткування сум, прощених (анульованих) кредитором за кредитами в іноземній валюті, що отримані на придбання єдиного житла (іпотечні кредити).
Суд зазначає, що закріпивши на законодавчому рівні право на звільнення від оподаткування відповідних сум, держава не виконала взятого на себе зобов`язання щодо прийняття спеціального нормативно-правового акту, який встановлює порядок прощення (анулювання) такої заборгованості. 
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обовязком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі «Скордіно проти Італії»(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Щокін проти України» (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року ).
Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). 
Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelasv. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Отже, позивач з огляду на норми  Податкового кодексу України, мав законне очікування, що сума прощеної заборгованості не є об`єктом оподаткування податком на доходи фізичних осіб та військовим збором. Не прийнявши спеціальний закон, передбачений пп.  165.1.59  п.  165.1  ст.  165 Податкового кодексу України, держава допустила невиправдане втручання у права позивача.
Згідно з ч. 2  ст. 6 КАС України, суд застосовує принцип Системний аналіз положеннь пп.  165.1.59  п.  165.1  ст.  165 Податкового кодексу України свідчить, що ключовими умовами, з якими пов`язано звільнення суми прощеного боргу від оподаткування, є наступні: прощення боргу кредитором; боржником є громадянин України; кредит був отриманий в іноземній валюті; кредит надавався для цілей придбання єдиного житла; виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою.
Так, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача всіх вказаних вище вимог для застосування до нього положень пп.  165.1.59  п.  165.1  ст.  165 Податкового кодексу України.
Крім того, відповідно до п. 161  підрозділу 10  Розділу XX Податкового кодексу України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Проте, згідно з пп. 1.7. п. 161  підрозділу 10  Розділу XX Податкового кодексу України, звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з  розділом IV цього Кодексу  не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою).
Отже, нарахування позивачу грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб і військового збору, а також застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання податкової декларації про майно і доходи за 2016 рік є незаконним.
На підставі викладеного позовні вимоги про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень від 11 січня 2019 року за № 0000321304, № 0000351304, № 0000331304 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та є тотожними наведеним в позові поясненням, факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні спірного питання.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                             ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. у справі № 200/8634/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 листопада 2019 р. у справі № 200/8634/19-а - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 09 червня 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                         Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                            Т.Г. Гаврищук 

                                                                                                       А.В. Гайдар