ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/381/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/4015/16-ц Категорія: 310000000 	Коваль А. Б. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 березня 2020 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Попова М.В.

учасники справи: 
позивач  – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу – ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_2 на рішення  Уманського міськрайонного суду Черкаської області  від 4 грудня 2019 року у складі судді Коваль А.Б.,

                                                       в с т а н о в и в : 

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до   ОСОБА_2   про  визнання майна спільним майном  подружжя та його поділ.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2007 року, а  з 28 березня 2015 року вони зареєстрували шлюб і проживали однією сім`єю до грудня 2015 року. 
2 березня 2016 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу дітей не мають. Питання щодо поділу майна добровільно не вирішили, тому звертається із позовною заявою про поділ майна подружжя. В період шлюбу і за спільні кошти вони з ОСОБА_2 придбали майно на загальну суму 134 385 грн., а саме: автомобіль ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 в серпні 2015 року, який ОСОБА_2 без її згоди продав у грудні  2015 року за 2000 дол. США, а кошти привласнив собі і добровільно розділити  відмовився. 
В листопаді 2015 року ними було придбано за спільні кошти автомобіль OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 , який залишився у користуванні ОСОБА_2 , вартість автомобіля на  дату подання позову  складає 84160 грн., що підтверджується довідкою наданою ПП ОСОБА_3 від 24 травня 2016 року. 
Вищевказані автомобілі зареєстровані на ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою територіального сервісного центру № 7142 МВС України регіонального сервісного центру в Черкаській області від 20 травня 2016 року. 
Вказує, що дані автомобілі були придбані за спільні кошти і в період шлюбу, а тому вона має право на 1/2 частину спільного майна і вартість її частки в цьому майні складає 67192,50 грн. 
02 березня 2017 року  ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про зміну позовних вимог, мотивуючи тим, що під час розгляду справи в Уманському міськрайонному суді про поділ майна подружжя, від представника відповідача їй стало відомо, що відповідач автомобіль OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 , після подачі заяви про розірвання шлюбу, переоформив на свою матір. 
Просила визнати майно, а саме автомобілі ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 і OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 спільним майном подружжя. Стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини проданих ОСОБА_2 автомобілів ГАЗ 3110  д.н.з. НОМЕР_1 і OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 на її користь в сумі 67192,50  грн. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в сумі 671,93  грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 2000 грн. 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 4 грудня 2019 року   позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Визнано майно, а саме автомобілі ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 і OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 спільним майном подружжя.
Стягнуто з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини проданих ОСОБА_2 автомобілів ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 і OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 67192,50  грн.  Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 671,93 грн. та витрати на юридичну допомогу в сумі 2000 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем  не надано доказів, що спільне майно, а саме автомобілі були продані  зі згоди  позивача і що вона отримала належну частину коштів. Автомобілі  є цінним майном  сторін  і згода позивача на їх відчуження є обов`язковою. Вважає, що позивач правильно визначила свої позовні вимоги, щодо отримання грошової компенсації вартості 1/2 частини спільного сумісного майна подружжя, а саме за продані відповідачем без її згоди автомобілі, що придбані в період шлюбу за спільні кошти,  які підлягають до задоволення. 
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу,  в якій, посилаючись на  порушення норм  матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що  суд першої інстанції  дійшов помилкового висновку про розподіл спільного майна  подружжя  спірних автомобілів, які  було продано в  період шлюбу. У суду  були відсутні підстави для стягнення  з відповідача частини вартості  за продані  ним в шлюбі  автомобілі, оскільки позивачем  невірно  обрано  спосіб  захисту своїх порушених прав. З вимогами про визнання  правочинів на підставі яких були продані автомобілі  позивач  не зверталася.  Будь яких  доказів того, що  автомобілі були продані  ОСОБА_2 таємно  від позивачки, суду надано не було. Також, не були надані й докази того, що кошти отримані від продажу  автомобіля  ОСОБА_2 привласнив собі  і ці кошти не були витрачені в інтересах сімї.
17 лютого 2020 року  ОСОБА_1   подала відзив на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , в якому посилаючись на  те, що вона є  необґрунтованою, а вимоги  викладені в ній не відповідають  дійсним  обставинам справи та чинному законодавству, просила  апеляційну скаргу  залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Заслухавши відповідача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення,  виходячи із наступного.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2   28 березня 2015 року  зареєстрували шлюб про, що  складено відповідний актовий запис № 108,  згідно  свідоцтва про  шлюб  Серія НОМЕР_3 (а.с.6).
Відповідно до  свідоцтва про  розірвання  шлюбу  серії НОМЕР_4 сторони  розірвали  шлюб 2 березня 2016 року, про що  складено відповідний актовий запис № 11 (а.с.7).
З листа  начальника Територіального сервісного центру № 7142 м. Умань  –    Дорошенко В.Я.  № 31/23/42-470 від 20 травня 2016 року  вбачається, що  за період з 1 січня 2014 року по дату  складання даного листа,  за ОСОБА_2 зареєстровані  наступні транспортні засоби: OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстрований 18 листопада 2015 року та автомобіль ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація 05 серпня 2015 року), який в подальшому 03 грудня 2015 року був знятий з обліку для реалізації. Будь-які інші транспортні засоби, за вказаний період на облік не ставилися, з обліку не знімалися (а.с.9).
Звертаючись  в суд з позовом  ОСОБА_1 просила  визнати  вищевказані транспортні засоби  спільним майном подружжя.  
Відповідно до  ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). 
Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Згідно частини першої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Ч. 3  ст. 368 ЦК України  встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами,  автомобіль OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 був придбаний в період шлюбу  і був  зареєстрований  18 листопада 2015 року, а автомобіль ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1   був придбаний в період шлюбу та  зареєстрований 05 серпня 2015 року.
Вищевказані автомобілі були як придбані, так  і відчужені в період перебування сторін в шлюбі (шлюб з 28 березня 2015 року по 2 березня 2016 року), а саме:  автомобіль  OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 був  перереєстрований  26 січня 2016 року  на іншу особу, а автомобіль ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1   03 грудня НОМЕР_5 року був знятий з обліку  та в той же день  переоформлений  на іншу особу.
Тобто, на час розірвання шлюбу спірні автомобілі вже були відчужені,  і на момент подання позову у власності  сторін не перебували, на що суд першої інстанції уваги не звернув.
З огляду на це, колегія суддів  вважає, що позовні вимоги  в частині  визнання майна (OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 та ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 ) спільним майном подружжя не підлягають до задоволення.
На підставі наведеного, колегія суддів  також не  погоджується і з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 грошової компенсації вартості 1/2 частини проданих ОСОБА_2 автомобілів ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 і OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 в сумі 67192,50  грн., виходячи з наступного.
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України, далі - ЦК України).
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").
У силу ч. ч. 4 та 5 ст. 71 СК України при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в разі, якщо речі є неподільними, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Звертаючись  до суду,  ОСОБА_1 просила  стягнути з відповідача  грошову компенсацію, а саме  1/2 частини грошових коштів, які були отримані відповідачем від продажу автомобілів OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2   та  ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі  67 192,50 грн.
Дана вимога судом першої інстанції була помилково задоволена з огляду на таке. 
Як вбачається з матеріалів справи, спірні автомобілі (OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2   та  ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 ) були придбані в період перебування сторін в шлюбі.
З листів  начальника Територіального сервісного центру № 7142 м. Умань – Дорошенко В.Я.  № 31/23/42-517 від 10 червня  2016 року (а.с.39), № 31/23/42-179  від 11 березня 2017 року (а.с.69),  № 31/23/42-300  від  7 квітня  2017 року (а.с.74)  вбачається, що автомобіль OPEL OMEGA 2.01 д.н.з. НОМЕР_2 , (зареєстрований 18 листопада 2015 року) був перереєстрований 26 січня 2016 року  на іншу особу, а автомобіль ГАЗ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 (зареєстрований 05 серпня 2015 року), 03 грудня 2015 року був знятий з обліку  та в той же день був переоформлений  на іншу особу.
Тобто,  зняття  та перереєстрація  вищевказаних  транспортних засобів з реєстраційного обліку  були здійснені   у період  перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що  спірне майно  було відчужене в період перебування сторін у шлюбі, тобто в інтересах сім?ї, а тому рішення суду в цій частині   також підлягає до скасування  з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні  позовних вимог.
Доводи  ОСОБА_1 стосовно того, що  вищезазначене майно було відчужене відповідачем без її згоди,  не може бути прийняте судом, оскільки при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя та в його інтересах. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).
Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України).
ОСОБА_1 на підтвердження своїх доводів не надала суду належних доказів того, що  правочини, на підставі яких було відчужене спірне майно,  являються  недійсними з тих підстав, що вчинялися  без згоди іншого  з подружжя. Предметом розгляду  даної справи   вони не були.
Згідно з частинами першою-третьою ст. 12, частиною першою ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вищенаведені обставини справи дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального  права при постановленні оскаржуваного рішення, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для його скасування з  прийняттям нової постанови про  відмову в задоволенні  позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, понесені судові витрати підлягають  перерозподілу.
Колегія суддів вважає, що з  ОСОБА_1   слід стягнути  на користь ОСОБА_2 1008 грн. судових  витрат, які були понесені  скаржником при  поданні апеляційної скарги (за  майновою вимогою про стягнення коштів). З ОСОБА_1 також підлягають до стягнення в дохід держави  640 грн. судового збору (сума, що підлягала сплаті в суді першої інстанції при поданні позовної заяви  за вимогу немайнового характеру -  визнання майна спільним майном подружжя) та 960 грн. судового збору (сума судового збору, яка була  недоплачена  скаржником при поданні апеляційної  скарги за   немайновою вимогою – визнання майна  спільним майном подружжя).
Вимоги ОСОБА_1   про стягнення витрат на правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі  2000 грн.  не підлягають до задоволення у зв`язку з відмовою в задоволенні позову. Крім того, дані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами. Розрахунок  витрат  та квитанція  про їх сплату в матеріалах справи відсутня.
Також,  2 березня 2020 року  ОСОБА_2 звернувся до суду апеляційної інстанції  із заявою про  стягнення  з  ОСОБА_1 на його користь  витрат  на  правничу допомогу. Проте,  в суді апеляційної інстанції заявник ОСОБА_2 та його представник просили залишити цю заяву без розгляду.  
Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів  - 

                                                        п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2   задовольнити.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області  від 4 грудня 2019 року  у даній справі скасувати.
Прийняти нову постанову.
ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про   визнання майна спільним майном  подружжя та його поділ, відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2 1008 грн. судових  витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави  640,00 грн. судового збору (недоплачена сума судового збору в суді першої інстанції) та  960 грн. судового збору (за результатами розгляду апеляційної скарги).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.   

Повний текст постанови складений 5 березня  2020 року.

           Судді:                                                                                                      Н. І. Гончар

                                                                                                                          Ю. В. Сіренко

                                                                                                                          Т. Л. Фетісова