РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/646/20
Провадження № 22-ц/4815/709/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.

учасники справи: 

позивач:  ОСОБА_1 
відповідач: Акціонерне Товариство «Альфа Банк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко Віталій Олегович, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року, ухвалену в складі судді Тимощука О.Я., у справі № 569/646/20,

в с т а н о в и в :
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Акціонерного Товариства «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко Віталій Олегович, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності та запису про реєстрацію права власності та відновлення попередніх записів.
Одночасно подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалами Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства «Альфа Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційний центр» Висоцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області Ященко Віталій Олегович, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача – ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності та запису про реєстрацію права власності та відновлення попередніх записів передано за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.
Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.
Не погодившись ухвалами суду позивач, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального права, просить їх скасувати та направити справу для продовження розгляду за встановленою підсудністю.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається, зокрема на те, що суд помилково дійшов висновку про підсудність вказаної справи на підставі ст. 27 ЦПК України, яка передбачає, що позови до юридичних осіб пред`являється в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Проте, предметом вказаного спору, який виник між сторонами у справі, є нерухоме майно яке знаходиться у м. Рівне.
Вважає, що підсудність вказаної цивільної справи має бути визначена за правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України, як передбачає, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являється за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
На підставі ч. 13 ст.7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, справа розглядається в письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Передаючи справу на розгляд до суд першої інстанції виходив з того, що місцезнаходження-юридична адреса відповідача зареєстроване у м. Києві. 
 Проте погодитись з таким висновком апеляційний суд не може з таких підстав.
Приписами ст. 30 ЦПК України встановлено правила виключної підсудності. Так, відповідно до положень ч. 1 позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Пунктом 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01 березня 2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
При цьому, як зазначено в п. 41 вищевказаної постанови, перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно», а тому правило вказаної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових прав на власне чи чуже нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.
Як вбачається з матеріалів справи,  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності та запису про реєстрацію права власності та відновлення попередніх записів.
Предметом вищевказаного позову набуття відповідачем права власності на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
Таким чином, враховуючи, що спір між сторонами виник з приводу нерухомого майна, а саме вищезазначеної квартири, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку щодо відсутності підстав для застосування приписів ч. 1 ст. 30 ЦПК України, що визначають виключну підсудність позовів, що виникають із приводу нерухомого майна, за місцезнаходженням майна.
Згідно п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Разом з тим, проаналізувавши вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що постановлену ухвалу про передачу заяви про забезпечення позову на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва також не можна вважати законною та обґрунтованою, оскільки заява про забезпечення позову є похідною від вирішення питання про підсудність вказаної справи, а тому вказану ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвали  Рівненського міського суду від 20 січня 2020 року скасувати справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367-368, 369, 371, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 20 січня 2020 року про передачу справи та заяви про забезпечення позову до Голосіївського районного суду м. Києва скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :