П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

08 квітня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 815/214/18	

 	Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.                                                            Дата і місце ухвалення: 15.03.2018р., м. Одеса                                                          	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Ступакової І.Г.
суддів             –    Бітова А.І.
–          Лук`янчук О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про зобов`язання накласти заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій будь-якими державними реєстраторами та будь-якими нотаріусами щодо зміни права власності відносно належної ОСОБА_1 на праві приватної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ.
Позов обґрунтовував тим, що у зв`язку з отриманням 10.11.2017р.  від ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлення про звернення на предмет іпотеки (квартиру АДРЕСА_2 ) шляхом позасудового регулювання на підставі договору про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням по кредитному договору від 02.04.2008р., ОСОБА_1 27.11.2017р. звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про внесення до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборони вчинення реєстраційних дій  щодо вказаного об`єкта нерухомого майна  до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Однак, на відповідне звернення ОСОБА_1 отримав відмову, оформлену листом від 21.12.2017р. №з-876-17. Відмова Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради зареєструвати заборону вчинення реєстраційних дій суперечить Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира, яка належить позивачу, відповідає усім вимогам, які встановлені цим Законом, на неї розповсюджується дія мораторію та цілком відповідає вимогам ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року позов задоволено.
Зобов`язано Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради накласти заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій будь-якими державними реєстраторами та будь-якими нотаріусами щодо зміни права власності відносно належної ОСОБА_1 на праві приватної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VІІ.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, акціонерне товариство «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення від 15.03.2018р. з прийняттям нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не правильно застосовано до спірних правовідносин положення ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якої проведення реєстраційних дій зупиняється на підставі рішення суду про заборону вчинення реєстраційних дій, що набрало законної сили, або на підставі заяви власника об`єкта нерухомого майна про заборону вчинення реєстраційних дій щодо власного об`єкта нерухомого майна. При цьому, вимога Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради щодо необхідності надання позивачем рішення суду зводилася  до надання саме ухвали про забезпечення позову, а не рішення про зобов`язання вчинити певні дії. З вказаного слідує, що ОСОБА_1 обрав не правильний спосіб захисту своїх прав та оскарження дій відповідача. 
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що підставою для реєстрації 10-денної заборони на відчуження нерухомого майна не може бути дія Закону України «Про мораторій», оскільки реєстрація права власності згідно іпотечного застереження  є позасудовим видом захисту прав кредитора. 
Посилається апелянт і на те, що оскаржуване судове рішення стосується прав та інтересів АТ «Укрсоцбанк», якого не було залучено судом при вирішенні спору в якості третьої особи. 
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (довідка  №105553465 від 29.11.2017р.) ОСОБА_1 є власником однокімнатної квартири АДРЕСА_1 
02.04.2008р. між позивачем, як Позичальником, та акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», як Кредитором, укладено Договір кредиту №665/Ф03.14/75, за умовами якого Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 149  980 доларів США зі сплатою 13,5 процентів річних та комісій, з кінцевим терміном погашення заборгованості по Кредиту до 01.04.2023р.
В забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за договором кредиту №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008р., сторонами вказаного договору укладений Іпотечний договір від 03 квітня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського року Чапським А.Е. за реєстровим №743. Згідно вказаного договору позивач передав в іпотеку Банку в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту №665/Ф03.14/75 від 02.04.2008р., належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
ПАТ «Укрсоцбанк» листом за вих. №USВ/413 від 02.11.2017р. надіслало ОСОБА_1 . Повідомлення про звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зазначило про необхідність сплатити борг за кредитним договором, розмір якої станом на 06.10.2017р. складає 322  063,26 доларів США. Позивача попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». 
У зв`язку з цим, 27.11.2017р. представник ОСОБА_1 звернувся до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради із заявою про заборону відділом реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції проводити перереєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 на ПАТ «Укрсоцбанк», до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304-VII. У зазначеній заяві позивач вказав, що квартира за вказаною адресою є єдиним його житлом, яка не може бути примусово стягнута як предмет іпотеки згідно Закону №1304-VII.
Також, 04.12.2017р. ОСОБА_1 звернувся до відділу документального та інформативного забезпечення управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради (канцелярія) з додатком до заяви (вх. №з-876) від 27.11.2017р., у якому просив внести в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна заборону вчинення реєстраційних дій щодо об`єкта нерухомого майна: однокімнатної квартири, розташованої у АДРЕСА_3 до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. №1304- VII.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви відділом державної реєстрації речових прав на нерухоме майно управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради листом від 21.12.2017р. №з-876-17 представнику ОСОБА_1 Семеновій К.О. надано відповідь, якою роз`яснено порядок подання відповідних заяв та механізм зупинення державної реєстрації прав, передбачений ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових плав на нерухоме майно та їх обтяжень». Зокрема, відповідачем зазначено, що на підставі Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015р. №1127, необхідно ОСОБА_1 особисто звернутися до відділу для належного подання та оформлення заяви про накладення заборони, з долученням до неї правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна. Також, роз`яснено, що відповідно до ч.3 ст.25 Закону №1304-VII реєстраційні дії будуть відновленні, якщо власником об`єкта нерухомого майна, яким подано заяву про заборону вчинення реєстраційних дій, у строк, що не перевищує десяти робочих днів, не подано рішення суду  про заборону вчинення реєстраційних дій, яке набрало законної сили.
Отримавши зазначену відповідь ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду про зобов`язання відповідача накласти заборону на вчинення будь-яких реєстраційних дій будь-якими державними реєстраторами та будь-якими нотаріусами щодо зміни права власності відносно належної позивачу на праві приватної власності однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , до припинення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Вирішуючи справу по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанцій виходив з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.
Проте, колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного. 
Так, при зверненні з даним позовом до суду ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що ПАТ «Укрсоцбанк» листом за вих. №USВ/413 від 02.11.2017р. надіслало йому Повідомлення про звернення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням, в якому зазначило про необхідність сплатити борг за кредитним договором, розмір якої станом на 06.10.2017р. складає 322  063,26 доларів США. Позивача попереджено, що у разі невиконання цієї вимоги протягом тридцяти денного строку ПАТ «Укрсоцбанк» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку». При  цьому, позивач стверджував, що права на вчинення дій, зазначених у вказаному повідомленні, Банк не має, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» запроваджено мораторій на примусове стягнення на нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань - громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У зв`язку з цим, позивач вважає, що наявні підстави для встановлення заборони на вчинення будь-яких реєстраційних дій будь-якими державними реєстраторами та будь-якими нотаріусами щодо зміни права власності відносно належної позивачу на праві приватної власності однокімнатної квартири в порядку ст.25 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Одним зі способів захисту цивільного права є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини першої статті 16 ЦК України).
За правилами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Судом першої інстанції при вирішенні спору залишено поза увагою, що фактично спірні правовідносини випливають з виконання договірних зобов`язань і реалізації прав іпотеко держателя (ПАТ «Укрсоцбанк») на предмет іпотеки – квартири АДРЕСА_1 , а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
Звернення ОСОБА_1 з даним позовом до суду спрямоване, насамперед, за захист належного йому права власності на квартиру, яка являється предметом іпотеки, та мораторій на примусове стягнення якої встановлено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Тобто, звернувшись з даним адміністративним позовом, позивач має на меті захистити своє право власності на заставлену квартиру, а участь у даному спорі суб`єкта владних повноважень - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради не являється визначальним та подання позову до нього не має на меті захист прав особи від порушень з боку такого суб`єкта владних повноважень. 
На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку, що заявлений спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. 
Така позиція суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 лютого 2020 року по справі №826/16336/17.
За практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно ч.1 ст.319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення, а також порушено норми процесуального права, тому постановлене судове рішення підлягає скасуванню в порядку ст.317 КАС України, а провадження у справі підлягає закриттю.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 317, 319, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія судів, -
П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Укрсоцбанк»  задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 березня 2018 року скасувати.
Провадження по справі №815/214/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про зобов`язання вчинити дії - закрити.
Роз`яснити позивачу, що даний спір може бути вирішено в порядку цивільного судочинства.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення виготовлений 08 квітня 2020 року.

Головуючий:                                                                                                                    І.Г. Ступакова

Судді:                                                                                                                                А.І. Бітов

                                                                                                                             О.В. Лук`янчук